Номер провадження: 22-ц/813/2822/20 
Номер справи місцевого суду: 521/3113/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Гуревського В.К., повний текст рішення складений 30 жовтня 2019 року, -
в с т а н о в и в:
У лютому 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до начальника інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту настання нещасного випадку), в якому просив визнати та встановити факт, що 21 липня 2017 року з командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 , стався нещасний випадок (отримана травма) при виконанні службових обов`язків.
В обґрунтування свого позову, позивач зазначив, що він виконував обов`язки начальника науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» з вересня 2014 року, який з 2016 року по 01 листопада 2018 року безпосередньо підпорядковувався Командувачу Військово-Морських Сил Збройних Сил України. 24 липня 2017 року позивач звернувся до лікаря ВМКЦ Південного регіону з приводу болі у правому колінному суглобі, після огляду якого був встановлений діагноз - гемартроз - правого колінного суглоба, здійснена медична допомога та надані рекомендації щодо звільнення від виконання службових обов`язків. Враховуючи відсутність у військовому лікувальному закладі - ВМКЦ ПР відповідного обладнання для здійснення МРТ на 24 липня 2017 року, медичний заклад не здійснив детальне дослідження правого колінного суглобу для встановлення детального діагнозу.
При цьому, стан ОСОБА_1 погіршився, у зв`язку з чим йому було рекомендовано здійснити дослідження МРТ, при здійснені якого було надано висновок.
Як з`ясувалось, причиною травмування стало падіння на сходах на вході до будівлі за адресою АДРЕСА_1 .
У вересні 2018 року позивач звернувся до лікарів ВМКЦПР зі скаргами на постійні болі у правому колінному суглобі та неможливості пересуватись та був направлений на КТ.
27 листопада 2018 року за наслідками травми, яка була 21 липня 2017 року, позивачу була зроблена операція, що підтверджується випискою з карти стаціонарного хворого № 17874 від 30 листопада 2018 року ВМКЦ ПР, довідкою ВЛК КАПД ВМКЦ Південного регіону № 2020 від 29 листопада 2018 року, випискою з карти стаціонарного хворого №3552 від 07 березня 2019 року ВМКЦ ПР, в яких підкреслюється наявність травми правого колінного суглобу та зазначено, що довідка командира про обставини травми не надана. Також дані факти підтверджуються листом ВМКЦ Південного регіону про обставини травми від 14 лютого 2019 року.
Позивач зазначив, що дійсним фактом є те, що 21 липня 2017 року із позивачем, командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 , стався нещасний випадок при виконанні службових обов`язків, у результаті якого на даний час в нього є наслідки закритої травми правого колінного суглоба у вигляді деформуючого артрозу правого колінного суглобу II ст. з частковим пошкодженням передньої хрестоподібної зв`язки.
Проблемним питанням щодо отримання довідки про травму (визнання травмування, нещасного випадку) є ті обставини, що станом на 24 липня 2019 року, позивач не був обізнаний, що діагноз гемартроз є травмуванням, тому рапорт про звільнення від службових обов`язків за станом здоров`я написаний у довільній формі, про що був сповіщений безпосередній командир.
Втрата працездатності: - після безпосереднього травмування у 2017 році - 30 діб; - втрата працездатності за наслідками травмування настала не відразу у 2018 році - 40 діб, у 2019 році - 9 діб; - загальна втрата працездатності - 79 діб.
Нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси. У разі переформування військової частини, у якій стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться її правонаступником, а у разі ліквідації військової частини за відсутності її правонаступника встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку.
Якщо рішенням суду встановлено факт настання нещасного випадку, розслідування організовує та проводить вищий орган військового управління, якому підпорядковувалась ліквідована військова частина.
Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України належним чином службового розслідування не провело, не здійснило за доведеними фактами зміни чи видання відповідного наказу та проявило бездіяльність щодо ненадання довідки про травму за нещасний випадок (отриманої травми), що стався 21 липня 2017 року з ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків. Вважаючи, що науково-дослідний центр Збройних Сил України «Державний океанаріум» ліквідовано, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 09 вересня 2018 року № 479 щодо реорганізації науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» ліквідовано, а правонаступником (інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія) відмовлено в проведенні службового розслідування чи клопотанні перед Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України з цього приводу (Доказ у додатку 14), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду про визнання факту, що 21 липня 2017 року із ним, командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 стався нещасний випадок (отримання травма) при виконанні службових обов`язків.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений. Визнаний та встановлений факт, що 21 липня 2017 року з командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 , стався нещасний випадок (отримана травма) при виконанні службових обов`язків. Стягнуто з інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Не погодившись з рішенням суду, начальник інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, залишити позов без розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги начальник інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач станом на 30.11.2019 року мав докази травмування, але не надав їх для встановлення факту травмування у період проведення розслідування. Також судом не враховано, що позивач до інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія»з рапортом про проведення розслідування нещасного випадку не звертався, що виключає можливість бути відповідачем у даній справі.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не відповідають дійсності, та спростовуються наданими до суду позивачем доказами.
Сторони про розгляд справи на 09 грудня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 240-242 т. 1).
Від представника інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 243-245 т. 1, а.с. 1 т. 2).
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (16 грудня 2020 року).
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 виконував обов`язки начальника науково-дослідного центру Збройних Сил України Державний океанаріум з вересня 2014 року, який з 2016 року по 01 листопада 2018 року безпосередньо підпорядковувався Командувачу Військово-Морських Сил Збройних Сил України.
21 липня 2017 року ОСОБА_1 піднімався по сходах на вході будівлі до військової частини НОМЕР_1 та оступившись правою ногою, втративши рівновагу, впав, після чого тривалий час проходив лікування та був звільнений від виконання службових обов`язків.
08 серпня 2018 року полковник ОСОБА_1 звернувся з рапортом про проведення розслідування за фактом настання нещасного випадку з ним 21 липня 2017 року.
Наказом Командування Військово-морських сил Збройних сил України №177 від 21 грудня 2018 року вирішено факт настання нещасного випадку, пов`язаного з травмуванням командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 21 липня 2017 року, вважати непідтвердженим.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту настання нещасного випадку), суд першої інстанції виходив з наступного.
Законом України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частини перша статті 1 Закону).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори, професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України передбачено Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 6 лютого 2001 року № 36 , зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360.
Відповідно п. 1.5 Інструкції №2 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища, що сталися під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень (заподіяних іншою особою), гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також випадки смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.
Пунктом 2.5 вказаної Інструкції № 2 передбачено, що комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом трьох робочих днів. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо; установити обставини і причини, що призвели до нещасного випадку, визначити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (закони, статути, положення, правила, інструкції, настанови тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт (додаток 1 до Інструкції) у п`яти примірниках або шести, якщо військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини, і передати його на затвердження командиру військової частини. Усі примірники акта (додаток 1 до Інструкції) підписуються головою комісії та всіма її членами.
Тобто зі змісту даного пункту вбачається, що в разі настання нещасного випадку з військовослужбовцем командуванням частини зобов`язано провести розслідування та скласти відповідний акт.
При цьому, Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року за №36 , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за №169/5360, встановлено, що комісія з розслідування після розгляду та вивчення інформації, що міститься у первинному рапорті та наданих разом з ним документах, оформлює акт за формою НВ-2 та у разі, якщо випадок за висновком комісії визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, складає акт за формою НВ-3 (пункт 5 Розділу V Особливості розслідування нещасних випадків, що сталися в районах бойових дій або проведення антитерористичної операції Інструкції).
Відповідно до пункту 18 Розділу ІІ Інструкції за результатами розслідування командир військової частини видає наказ. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом №402.
Тобто, виданню військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передує певна процедура, визначена вказаною Інструкцією, та її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті комісією з розслідування нещасного випадку.
Так, у наказі №177 від 21 грудня 2018 року «Про результати розслідування нещасного випадку» зазначено, що матеріали, які б свідчили (підтверджували) факт настання нещасного випадку, пов`язаного з отриманням травми 21 липня 2017 року командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не надходили, у своїх рапортах про хворобу полковник ОСОБА_1 факт травмування не зазначав.
Вмотивовуючи свої висновки в наказі щодо непідтвердженості факту настання нещасного випадку ОСОБА_1 , відповідач виходив з того, що в порушення вимог п.5 розділу ІІ Інструкції ОСОБА_1 був зобов`язаний негайно повідомити про нещасний випадок старшого командира та протягом доби надати йому письмове повідомлення про нещасний випадок за формою НВ-1 з фіксуванням відповідних обставин травмування, проте цього не зробив.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому. У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний: терміново організувати надання домедичної допомоги, а по можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за необхідності його доставку до військового або найближчого лікувального закладу; негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини; зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на момент настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.
Разом з цим, згідно п. 3 розділу ІІ Інструкції нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси. У разі переформування військової частини, у якій стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться її правонаступником, а у разі ліквідації військової частини за відсутності її правонаступника встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку. Якщо рішенням суду встановлено факт настання нещасного випадку, розслідування організовує та проводить вищий орган військового управління, якому підпорядковувалась ліквідована військова частина.
Отже відсутність негайного (вчасного) повідомлення про нещасний випадок з боку потерпілого не є підставою для не проведення розслідування і таке розслідування у разі надходження відповідного запиту має бути проведено.
Відповідно до пунктів 8-11, 15-18, 19-21 розділу ІІ Інструкції комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти діб з моменту її утворення. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо; з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (законів, військових статутів, положень, правил, інструкцій, настанов тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 згідно з додатком 3 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-2) та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-3) у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження. Акти підписуються головою комісії та її членами. У разі незгоди зі змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою НВ-2, як його невід`ємну частину. До акта додаються письмові пояснення свідків, потерпілого, а за потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації та інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівля тощо), медичний висновок щодо діагнозу потерпілого, наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин. Якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2. Обставинами, за яких нещасний випадок визнається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби і за яких складається акт за формою НВ-3, є: виконання потерпілим військовослужбовцем службових обов`язків згідно з розпорядком дня військової частини, у тому числі у відрядженні; виконання потерпілим військовослужбовцем державних обов`язків, в тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; перебування потерпілого військовослужбовця строкової служби або курсанта військового навчального закладу на території військової частини у час, визначений розпорядком дня для загартування і фізичного розвитку, додержання правил особистої гігієни, банно-прального обслуговування, відпочинку та інших заходів повсякденної діяльності; перебування потерпілого військовослужбовця у складі добового наряду; виконання завдань відповідно до розпоряджень та наказів командира військової частини в позаслужбовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні на території військової частини та поза її межами; прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби пішки, на транспортному засобі військової частини, на транспортному засобі загального користування або на власному транспортному засобі; виконання дій, що не входять до кола службових обов`язків потерпілого військовослужбовця, а саме: із запобігання виникнення аварій або урятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку; участь у спортивних змаганнях та інших масових заходах і акціях, які проводяться військовою частиною самостійно або за рішенням вищого командування; прямування потерпілого військовослужбовця до місця відрядження і у зворотному напрямку на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності; заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або дій, зазначених в абзаці 8 цього пункту, незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з`ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків позаслужбового характеру, що підтверджено висновком компетентних органів; отримання потерпілим військовослужбовцем травми або інших ушкоджень внаслідок погіршення стану його здоров`я, яке сталося під впливом небезпечного фактору чи середовища у процесі виконання ним обов`язків військової служби, що підтверджено медичним висновком; раптове погіршення стану здоров`я потерпілого військовослужбовця або його смерть під час виконання обов`язків військової служби внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих факторів та (або) важкості чи напруженості роботи, яка виконувалась, що підтверджено медичним висновком, якщо робота, що виконувалась, була протипоказана за медичним висновком про стан його здоров`я та якщо потерпілий не проходив відповідного медичного огляду; смерть військовослужбовця внаслідок захворювання або травми, отриманих ним раніше під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджено медичним висновком; оголошення судовим рішенням військовослужбовця померлим. Обставини, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби: перебування потерпілого військовослужбовця за місцем постійного проживання, крім перебування військовослужбовців строкової служби та курсантів військових навчальних закладів за місцем проживання у гуртожитках військових частин казарменого типу; перебування потерпілого військовослужбовця у відпустці або у звільненні з розташування військової частини, окрім випадків травмування військовослужбовця у цей час при вчиненні ним дій з урятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку; погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, інфаркт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, за умов, що отруєння не пов`язано із впливом цих речовин на потерпілого військовослужбовця внаслідок їх застосування у технологічному процесі або незадовільного зберігання чи транспортування, а потерпілий до настання нещасного випадку був відсторонений від виконання обов`язків командиром (начальником); алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене технологічним процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком та матеріалами розслідування нещасного випадку; використання в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині або використовуються нею; навмисне вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження; навмисне заподіяння військовослужбовцем шкоди своєму здоров`ю; самовільне залишення військовослужбовцем місця служби; природна смерть внаслідок вроджених вад здоров`я, смерть від загального захворювання, самогубство, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та (або) відповідною постановою про закриття кримінального провадження. Комісія з розслідування нещасного випадку має право: отримувати письмові та усні пояснення від свідків та усіх осіб, причетних до нещасного випадку, для з`ясування його обставин та причин; залучати за узгодженням з командиром військової частини до участі в розслідуванні необхідних спеціалістів військової частини та сторонніх організацій. Військова частина, де стався нещасний випадок, забезпечує фотографування місця події, складання ескізів та схем, проведення експертних досліджень тощо. Командир військової частини у строк до п`яти діб після закінчення розслідування затверджує акти за формами НВ-2 та НВ-3. Затверджені акти разом з матеріалами розслідування зберігаються у діловодстві військової частини, а їх завірені копії надаються (надсилаються): безпосередньому командиру; начальнику відповідного військового органу нагляду чи контролю; командиру підрозділу (батальйону, дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де проходить службу потерпілий внаслідок нещасного випадку військовослужбовець; командиру підрозділу (служби, роти, батареї, ланки тощо), де проходить службу потерпілий внаслідок нещасного випадку військовослужбовець, для вручення потерпілому або особі, яка представляє його інтереси; командиру військової частини, у штаті якої перебуває потерпілий, якщо військовослужбовець був тимчасово відряджений з цієї військової частини. Притягнення до відповідальності потерпілого від нещасного випадку військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби за ненавмисне порушення вимог безпеки, внаслідок якого стався нещасний випадок, не може бути підставою для відмови в складенні і затвердженні акта за формою НВ-3 та взятті на облік цього нещасного випадку за умови, що за висновком комісії з розслідування нещасного випадку, зазначеним у акті за формою НВ-2, випадок визнаний таким, що пов`язаний із виконанням обов`язків військової служби. У разі незгоди потерпілого військовослужбовця, або членів його сім`ї, або особи, яка представляє їх інтереси, з висновками комісії з розслідування вони мають право протягом місяця, починаючи з дати ознайомлення з актом за формою НВ-2, подати скаргу вищому командирові або до органу, що здійснює контроль за своєчасним і правильним розслідуванням нещасних випадків, чи звернутися до суду у визначений законом строк. За результатами розслідування командир військової частини видає наказ, в якому зазначаються: дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок; військове звання, ім`я, по батькові та дата народження потерпілого військовослужбовця; вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва; коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні); перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин тощо; порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення; заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому; вжиті заходи дисциплінарного впливу щодо осіб, які допустили порушення нормативно-правових актів, внаслідок яких стався нещасний випадок. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року N 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за N 1109/15800 (далі - Положення про військово-лікарську експертизу). 19. Акти за формами НВ-2 та НВ-3 разом з матеріалами розслідування, журнал реєстрації потерпілих від нещасних випадків підлягають зберіганню протягом 45 років. Інші примірники актів та їх копії зберігаються до виконання всіх зазначених у них заходів, але не менше п`яти років. Матеріали розслідування подій, пов`язаних зі значними матеріальними збитками, зберігаються протягом 45 років. У разі ліквідації військової частини акти за формами НВ-2 та НВ-3 разом з матеріалами розслідування, журнал реєстрації потерпілих від нещасних випадків передаються до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, а їх копії - правонаступнику (за його наявності), який бере на облік ці нещасні випадки. Якщо виявлено факт приховування посадовими особами нещасного випадку, командир військової частини повинен негайно організувати та забезпечити проведення розслідування нещасного випадку згідно з вимогами цієї Інструкції. Після закінчення періоду тимчасової непрацездатності потерпілого військовослужбовця або в разі його смерті, що спричинена нещасним випадком, командир військової частини складає повідомлення про наслідки нещасного випадку (зникнення, смерть) за формою НВ-4, зазначеною у додатку 7 до цієї Інструкції (далі - повідомлення про наслідки за формою НВ-4), та у десятиденний термін надсилає (надає) його посадовим особам, зазначеним у пункті 17 цього розділу. Повідомлення про наслідки за формою НВ-4 є обов`язковим додатком до акта за формою НВ-3 і підлягає зберіганню разом з ним протягом часу, зазначеного в пункті 19 цього розділу.
Як вбачається із наведених приписів Інструкції, такого результату розслідування нещасного випадку як непідтвердження факту настання нещасного випадку, тим більше, із мотивів відсутності вчасного повідомлення про це з боку потерпілого, Інструкцією взагалі не передбачено.
Судом встановлено, що 24 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою та був оглянутий травматологом відділення травматології ВМКЦ ПР, хірургом клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги, встановлено діагноз Гемартроз правого колінного суглоба, виконана пункція колінного суглоба. Отримав рекомендації щодо подальшого лікування та контрольного огляду, звільнення від виконання службових обов`язків на 5 діб.
Командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 24 липня 2017 року звернувся до начальника штабу - першого заступника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з рапортом щодо звільнення його від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою на підставі довідки про хворобу (з діагнозом - гемартроз правого колінного суглобу).
28 липня 2017 року ОСОБА_1 прибув на контрольний огляд хірурга КАПД, отримав рекомендації продовжити лікування, звільнення від виконання службових обов`язків на 5 діб, направлений на Військово-лікарську комісію.
ОСОБА_1 звернувся з рапортом щодо звільнення його від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою на підставі відповідних медичних довідок 28 липня 2017 року та 02 серпня 2017 року.
07 серпня 2017 року проведена Військово-лікарська комісія при клініці амбулаторно-поліклінічної допомоги та з діагнозом Гемартроз правого колінного суглобу, був звільнений від виконання службових обов`язків на 15 діб, у зв`язку з хворобою на підставі довідки військово-лікарської комісії клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 07 серпня 2017 року №1544, в якій було встановлено діагноз (гемартроз правого колінного суглобу) та визначено, що захворювання пов`язано з проходженням військової служби.
У наказі №177 від 21 грудня 2018 року вказано, 07 серпня 2017 року полковник ОСОБА_1 звернувся з рапортом щодо звільнення його від службових обов`язків на 15 діб у зв`язку з хворобою на підставі довідки військово-лікарської комісії клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 07 серпня 2017 року №1544, в якій було встановлено діагноз (гемартроз правого колінного суглобу) та визначено, що захворювання пов`язано з проходженням військової служби.
Отже, під час розслідування нещасного випадку було встановлено, що захворювання пов`язано із проходженням військової служби, про що позивач повідомляв Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України у своїх рапортах про факт травмування, пов`язаного з отриманням травми 21 липня 2017 року, яке пов`язано з проходженням військової служби.
19 лютого 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, в якому позивач просив суд визнати дії Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України протиправними щодо проведення належним чином службового розслідування, видання відповідного наказу та бездіяльність щодо ненадання довідки про травму за нещасний випадок (отриманої травми), що стався 21 липня 2017 року з ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків; скасувати наказ Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №177 від 21 грудня 2018 року «Про результати розслідування нещасного випадку»; визнати рішенням суду факт, що 21 липня 2017 року з командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 стався нещасний випадок (отримана травма) при виконанні службових обов`язків; зобов`язати Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України видати довідку про травму за нещасний випадок (отриманої травми), що стався 21 липня 2017 року при виконанні службових обов`язків.
За рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року визнано протиправним та скасовано наказ Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №177 від 21.12.2018 року «Про результати розслідування нещасного випадку». Зобов`язано Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України повторно провести розслідування за зверненням ОСОБА_1 від 08.08.2018 р. щодо проведення службового розслідування стосовно отриманої ним 21.07.2017р. травми відповідно до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 06.02.2001р. №36 (в редакції наказу від 11.12.2017р. №656).
Щодо належного відповідача судом зазначено наступне.
Правові відносини та порядок підпорядкованості позивача як військовослужбовця, який проходить службу в Збройних Силах України, змінився з 01 листопада 2018 року відповідно до розпорядження КМУ від 11 липня 2018 року №490-р «Про реорганізацію Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум», наказу Міністерства оборони України від 19 вересня 2018 року № 479 щодо реорганізації науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» шляхом приєднання його до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 10 жовтня 2018 року №Д-322/1/15дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2018 році» з 01 листопада 2018 року Науково-дослідний центр Збройних Сил України «Державний океанаріум» (військова частина НОМЕР_1 ) було перепідпорядковано Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та перебуває на його фінансовому забезпеченні. Тобто, всі питання у тому числі особисті, трудові тощо, відносно позивача, як Начальника Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» вирішує начальник Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» з 01 листопада 2018 року. 31 січня 2019 року позивач вперше звернувся до відповідача з проханням щодо клопотання перед Командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України, про врахування вищезазначених фактів, підтверджуючих документів та доручення відповідальним особам внесення змін до вищевказаного наказу з наступним наданням довідки про травму за нещасним випадком, але позивачу в цьому було відмовлено у відповіді.
Судом обґрунтовано були взяті до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , в яких він зазначив, що 21 липня 2017 року під час обідньої перерви він знаходився біля входу до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 в цей час повертався зі службового відрядження, та, привітавшись із ОСОБА_2 , почав підніматись по сходах у зазначену будівлю. Раптом він оступився на сходах та впав на правий бік з опорою на праву руку, при цьому чітко було видно, як він травмував праву ногу у колінному та голеностопному суглобах. ОСОБА_2 підбіг до ОСОБА_1 , допоміг йому встати та провів його до ліфта та потім до його робочого кабінету на 4-му поверсі будівлі. Полковник ОСОБА_1 скаржився на сильний біль у правій нозі. Від виклику швидкої медичної допомоги він відмовився, заважаючи на те, що біль згодом пройде. Після чого ОСОБА_2 приступив до виконання своїх службових обов`язків.
Згідно довідки МСЕК від 10.06.2019 року серії 12ААБ № 237547 ОСОБА_1 встановлена беззстроково друга група інвалідності за захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.
На підставі вищевикладених обставин, суд у відповідності до вимог закону, з`ясувавши всі обставини справи, надані докази, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, визнавши та встановивши факт, що 21 липня 2017 року з командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 , стався нещасний випадок (отримана травма) при виконанні службових обов`язків.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги начальника інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач станом на 30.11.2019 року мав докази травмування, але не надав їх для встановлення факту травмування у період проведення розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та вимогам закону, так як позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, надавши докази на підтвердження вимог позову.
При цьому, судом було взято до уваги, що наказ Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №177 від 21.12.2018 року «Про результати розслідування нещасного випадку» було скасовано та зобов`язано Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України повторно провести розслідування за зверненням ОСОБА_1 від 08.08.2018 р. щодо проведення службового розслідування стосовно отриманої ним 21.07.2017р. травми.
Доводи про те, що судом не враховано, що позивач до інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія»з рапортом про проведення розслідування нещасного випадку не звертався, що виключає можливість бути відповідачем у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, оскільки з 01 листопада 2018 року Науково-дослідний центр Збройних Сил України «Державний океанаріум» (військова частина НОМЕР_1 ) було перепідпорядковано Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та перебуває на його фінансовому забезпеченні.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу начальника інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» – залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 1 6 грудня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк