ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 696/162/20		
Провадження № 22-ц/821/1781/20		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г., 
суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Шкреби В.В., дата складання повного тексту не вказано. 

в с т а н о в и в :
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» Гребенюк О.С. (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.08.2009 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У порушення умов кредитного договору, а також норм цивільного права, відповідач зобов`язання, за вказаним договором, належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 10 грудня 2019 року виникла заборгованість у сумі 23131,82 грн., яка складається із: 14915,91 - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 14915,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2507,01 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 4131,19 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умови та правила надання банківських послуг: 500,00 грн. - штрафи (фіксована частина); 1077,71 грн. - штрафи (процентна складова). 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23131,82 грн. за кредитним договором № б/н від 06.08.2009 року та судові витрати в сумі 2102,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 отримав згідно кредитного договору кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн., що встановлено із розрахунку заборгованості відповідача, однак, вчасно його не повернув, та невідомо чи були умови договору приєднання зрозумілі відповідачу і доведені до його відома під час підписання Анкети-заяви від 06.08.2009 року. Банк не надав суду переконливих доказів того, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, а із долученої довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» не вбачається розміру заявлених у позові відсотків за прострочення погашення кредитних коштів, заборгованість по тілу кредиту відсутня, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до Черкаського апеляційного суду скаргу, в якій просить рішення Кам`янського районного суду Черкаської області скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. 
Відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат, понесених на правничу допомогу в сумі 6050 грн.
Стягнути з відповідача судові витрати.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.
Вказує, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.
Окрім того, відповідно до заяви відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанк.
Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування ОСОБА_1 картковим рахунком та використання кредитних коштів.
Крім того, сторонами було погоджено та підписано відповідачем Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду, якою сторонами погоджено умови кредитування.
Вказана довідка подана до суду разом із позовною заявою, проте місцевий суд визнав таку довідку неналежним доказом.
Отже, місцевий суд не прийняв до уваги узгодження умов кредитування в тексті анкети-заяви та підписану відповідачем довідку про умови кредитування від 19.08.2009 року, хоча Верховний Суд вже звертав увагу на такі обставини, зокрема, у постановах від 01.09.2020 року по справі № 293/599/19-ц, від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики.
Стосовно договору «Страхування кредитного ліміту» зазначає, що на офіційному сайті Приватбанку в розділі «Інше» - «Страхування» розміщена інформація щодо послуги «Страхування кредитного ліміту».
Оформити договір самостійно клієнт може через Приват24, а також, співробітник Банку може оформити клієнту послугу «Страхування кредитного ліміту».
Звертає увагу, що підтвердження згоди клієнта на оформлення договору страхування та оплату страхового платежу здійснюється шляхом введення паролю, що відправляється на мобільний номер клієнта.
Банк надав в суді першої інстанції розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та неналежним чином виконував зобов`язання по сплаті заборгованості, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом і подальшого звернення до суду.
Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.
Відповідач станом на 10.12.2019 року має заборгованість 14 915,91 грн. за тілом кредита, яка повинна бути стягнута на користь банку в повному обсязі.
Місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків і неустойки, допустивши грубе порушення норм цивільного права та невірно застосував норми права.
Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.
Розмір відсотків від суми неповернутого в строк кредиту зазначений в розрахунку заборгованості, а саме 86,4 %, за період з 01.10.2019 року по 10.12.2019 року, що становить 2507,01 грн.
Доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, підписання довідки про умови кредитування, в якій вказані узгоджені сторонами процентна ставка за користування кредитування, розміру неустойки (штрафу), активне користування нею, у тому числі після збільшення кредитного ліміту, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитного-договірних зобов`язань.
Щодо неправомірного стягнення витрат на правову допомогу Банк зазначає, що відповідачем та його представником не доведено справедливість та «повноту» витрат, які фактично понесені ним на правову допомогу.
Відповідач мав подати суду розрахунок витрат часу, витраченого адвокатом на введення справи в суді, на участь в судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, адже незрозуміло на підставі чого виникла вказана у розрахунку сума.
АТ КБ Приватбанк вважає, що сума витрат, є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ , а тому їх сума підлягає зменшенню.

У відзив на апеляційну скаргу, який надійшов від представника ОСОБА_1 - адвоката Геращенко Л.Г. зазначено, що ОСОБА_1 в повному обсязі заперечує проти вимог апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», оскільки доводи зазначені в скарзі є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними доказами, а оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом вірно зазначено, що надані Банком Витяг із Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанк з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, укладеного 06.08.2009 року з позичальником ОСОБА_1 .
Зазначає, що 26.06.2020 року між відповідачем та адвокатом Геращенко Л.Г. укладено договір про надання правничої допомоги у даній справі, в ході розгляду якої відповідачем надано до суду акти виконаних робіт від 10.08.2020 року і 08.09.2020 року, в яких містить детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат по наданню правничої допомоги у справі, а тому з позивача правомірно стягнуто витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу.
Вказує, що при прийняті рішення у справі судом вірно застосовано норми як процесуального так і матеріального права.
Просить апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Встановлено, що  ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 06.08.2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.
Як вбачається з Анкети-заяви, то в даній заяві не вказано суму кредиту, яку отримав відповідач ОСОБА_1 , та на який строк укладено договір.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 10.12.2019 року становить - 23131 грн. 82 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 14915 грн. 91 коп., в т.ч.: заборгованість за поточним тілом кредиту 0 грн. 00 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту 14915 грн. 00 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками 0 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 0 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит 2507 грн. 01 коп.; нарахована пеня 4131 грн. 19 коп.; нараховано комісії 0 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 1077 грн. 71 коп.
У заяві відповідача   ОСОБА_1 від 06.08.2009 року взагалі не зазначено суму кредитних коштів, яку він отримує та строк, на який укладено договір, а із долученої позивачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яку підписав відповідач, не можна точно вирахувати, які саме і за що будуть нараховуватись відсотки за користування грошовими коштами.

2.Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду не повністю відповідає.
Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості по тілу кредиту, по відсоткам за користування кредиту, пені та штрафів.
Встановлено, що 06 вересня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Довідку про обслуговування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 10.12.2019 року становить 23131,82 грн. і складається із: 14915,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 14915,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2507,01 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії;, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1077,71 - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з  ОСОБА_1  суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 14915,91 грн., що також узгоджується із висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що термін дії картки № НОМЕР_1  липень 2021 року (а.с. 80, Т. 1).
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки строк кредитування не сплив, правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України в розмірі 2507,01 грн. відсутні.
Факт користування відповідачем кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення знайшов своє підтвердження у матеріалах справи.
Відповідач про втрату картки не заявляв, із заявами щодо несакціонованого використання коштів до банку не звертався, користувався кредитними коштами та частково погашав наявну заборгованість.
Відповідно до розрахунку банку, заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту станом на 10.12.2019 року складає 14915,91 грн., заборгованість по відсотках складає 0,00 грн.
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів, колегія судді приходить до наступного.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів в розмірі 500,00 грн. -штраф (фіксована частина) та в розмірі 5923,80 грн. штраф (процентна складова) за користування кредитом та пені в розмірі 4131,19 грн., оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції, та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.08.2009 року в розмірі 14915,91 грн. (тіло кредиту).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається із матеріалів справи, між відповідачем та адвокатом Геращенко Л.Г. укладено договір про надання правової допомоги від 26 червня 2020 року (а.с.112-114, Т. 1).
Також відповідачем надано акти виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 10 серпня 2020 та 08 вересня 2020 року, в якому є опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат по наданню правової допомоги по цивільній справі про стягнення заборгованості, а також надані докази про оплату таких витрат в сумі 6050 грн. 00 коп. - квитанції № б/н від 10.08.2020 року та від 08.09.2020 року.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволенні частково, а саме на 64%, з позивача слід стягнути витрати понесені відповідачем на правничу допомогу в розмірі 2178,00 грн. (36% незадоволених вимог АТ КБ «Приватбанк»)
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 3388,53 грн. (1355,41 грн. - за подачу позовної заяви +2033,12 грн. -за подачу апеляційної скарги, а всього 3388,53 грн.)
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (вул. Набережна Перемоги, буд 50 м. Дніпро, код ЄДРПО 14360570 рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 серпня 2009 року у розмірі 14915,91 грн. (тіло кредиту) та судовий збір в розмірі 3388,53 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2178,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 10 листопада 2020 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук

Судді                                                                        О.В. Карпенко

                                                                       Л.В. Нерушак