ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 жовтня 2020 року           справа №200/13044/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                       Блохіна А.А.
                                  Сіваченко І.В.
за участю секретаря судового засідання 
за участю сторін по справі:
позивач: не з`явився
відповідач: Сенников А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного (суддя – Качанова П.В.) від 28 квітня 2020 року (повне рішення складено 06 травня 2019 року у м.Слов`янськ) у справі №200/13044/19-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області  про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкову вимогу від 11.06.2019 року                                         № Ф-630-23 про необхідність сплати податкового боргу в розмірі 41 880,41 грн. в тому числі, недоїмки - 26 429,90 грн., штрафу - 1 116,45 грн., пені - 14 334,06 грн..
Рішенням Донецького окружного адміністративного від 28 квітня 2020 року позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано від 11.06.2019 року № Ф-630-23 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині загальної суми 29 320,84 грн, яка складається з суми недоїмки у розмірі 26 429,90 грн., суми штрафів у розмірі 253,60 грн., суми пені у розмірі 2 637,34 грн. В іншій частині задоволення позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що ним правомірно прийнято спірну вимогу, оскільки за позивачем обліковувалась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску. На думку відповідача, нормами п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI не можуть тлумачитися як абсолютне та безумовне звільнення певних платників від виконання всіх обов`язків до призначення п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» до тих обов`язків, які платник не мав можливості виконати з об`єктивних обставин, через провадження антитерористичної операції. В даній справі такі об`єктивні обставини відсутні, що унеможливлює звільнення позивача від сплати єдиного внеску.
Позивач у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку у Головному управлінні ДФС у Донецькій області, Бахмутське управління, Бахмутська ДПІ (м.Бахмут), про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідачем відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» була винесена вимога від 11 червня 2019 року № Ф-630-23-У, відповідно до якої станом на 31 травня 2019 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 41 880,41 грн., яка складається з суми недоїмки у розмірі 26 429,90 грн., штрафів у розмірі 1 116,45 грн., пені у розмірі 14 334,06 грн..
Згідно розрахунку суми вимоги борг у розмірі 41 880 41 грн. складається з наступних нарахувань:
- 19.10.2015 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №23616305/ev від 19.10.2015р. терм.спл.19.10.2015р. на суму 166,85 грн.;
- 19.01.2016 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №103842/ev від 19.01.2016р. терм.спл.19.01.2016р. на суму 1 434,51 грн.;
- 19.04.2016 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №1646877/ev від 19.04.2016р. терм.спл.19.04.2016р. на суму 909,48 грн.;
- 19.07.2016 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №2417368/ev від 19.07.2016 р. терм.спл.19.07.2016р. на суму 941,16 грн.;
- 19.10.2016 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №3212902/ev від 19.10.2016р. терм.спл.19.10.2016р. на суму 957,00 грн.;
- 19.01.2017 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №112445/ev від 19.01.2017р. терм.спл.19.01.2017р. на суму 990,00 грн.;
- 19.04.2017 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №1852692/ev від 19.04.2017р. терм.спл.19.04.2017р. на суму 2112,00 грн.;
- 19.07.2017 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №2711259/ev від 19.07.2017р. терм.спл.19.07.2017р. на суму 2112,00 грн.;
- 19.10.2017 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №4825749/ev від 19.10.2017р. терм.спл.19.10.2017 р. на суму 2112,00 грн.;
- 23.12.2017 року рішення про застосування штр.санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №0001984210 від 06.11.2017р. на суму 1116,45 грн.;
- 23.12.2017 року рішення про застосування штр.санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №0001984210 від 06.11.2017р. на суму 14334,06 грн.;
- 19.01.2018 року нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №129519/ev від 19.01.2018р. терм.спл.19.01.2018р. на суму 2112,00 грн.;
- 19.04.2018 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №6165903/ ev від 19.04.2018 терм.спл.19.04.2018 р.на суму 2457,18 грн.;
- 19.07.2018 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №7548804/ ev від 19.07.2018р. терм.спл.19.07.2018р. на суму 2457,18 грн.;
- 19.10.2018 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №8944833/ ev від 19.10.2018р. терм.спл.19.10.2018р. на суму 2457,18 грн.;
- 21.01.2019 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №192911/ ev від 21.01.2019р. терм.спл.21.01.2019р. на суму 2457,18 грн.;
- 19.04.2019 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №3112284/ ev від 19.04.2019р. терм.спл.19.04.2019р. на суму 2457,18 грн..
За наявними матеріалами справи, судом встановлено, що 6 листопада 2017 року рішенням №0001984210 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головним управлінням ДФС у Донецькій області до позивача застосовано штраф у розмірі 1 116,45 грн. за період з 22.01.2013 року до 11.04.2017 року та нараховано пеню у розмірі 14 334,06 грн. на загальну суму 15 450,51 грн., що підтверджується розрахунком штрафної санкції, доданим до рішення.
Згідно інтегрованої картки платника податків, станом на 31.05.2019 року за позивачем рахується податковий борг у сумі 41 880,41 грн..
Наведені обставини сторонами не оспорюються. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 8 липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до положень пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
За приписами ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску, зокрема, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено. Водночас, оскільки п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було внесено зміни до Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не було внесено, спірні правовідносини врегульовують положення п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому, слід зазначити, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 року № 219-VIII п. 9-3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено вважати п. 9-4.
Таким чином, згідно п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.
З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення,02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (надалі Закон №1669) (в редакції, чинної у спірний період), згідно до ст.1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.
На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 р. та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, місто Бахмут,  Маріуполь, де перебуває на обліку позивач.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених статтею 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не скасовує обов`язків платника єдиного внеску щодо сплати єдиного внеску, а надає можливість тимчасово – на період проведення антитерористичної операції, не виконувати  їх у встановлені строки ( своєчасно) та в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи, спірна вимога сформована відповідачем у відповідності до вимог статті 25 Закону №2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача від виконання своїх обов`язків щодо сплати єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання, а тому правомірно задоволено позов.
При розгляді даної справи судом враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2018р. у справі № 812/505/17, від 13.06.2018 р. у справі № 812/1237/17, від 04.04.2019р. у справі № 805/4655/15-а, від 25.04.2019р. у справі № 805/4811/16-а .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного від 28 квітня 2020 року у справі №200/13044/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного від 28 квітня 2020 року у справі №200/13044/19-а - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 06 жовтня 2020 року.
Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 06 жовтня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 06 жовтня 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                  Т.Г.Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                                    І.В. Сіваченко