ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № П/320/393/20                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Леонтович А.М.
                                                                                  Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Горяйнова А.М.
                                                                 Мєзєнцева Є.І.
За участю секретаря                                Борейка Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправним та скасування рішень,-

ВСТАНОВИЛА:
Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати припис № КВ1895/1721/АВ/П від 18.11.2019 року та постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № КВ 1895/1721/АВ/ТД/ФС-670 від 26.11.2019 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис №КВ1895/1721/АВ/П від 18.11.2019 року Головного управління Держпраці у Київській області. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № КВ 1895/1721/АВ/ТД/ФС-670 від 26.11.2019 року Головного управління Держпраці у Київській області. 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Держпраці у Київській області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.  Зокрема, апелянт вказує, що Договір підряду на виконання робіт за своїм змістом відповідає трудовому договору незалежно від його назви. Також, апелянт зазначає, що всі роботи виконувалися згідно  графіку роботи, а саме: з 9:00 до 18:00 год., під керівництвом замовника, оскільки, виконавець роботи самостійно не організовував, а підпорядковувався відповідним посадовим особам.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  Головним управлінням Держпраці у Київській області, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування №1195 від 11 листопада 2019 року, яке оформлене на підставі наказу №5667 від 11 листопада 2019 року, було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Головним управлінням Держпраці у Київській області направлено ФОП ОСОБА_1 вимогу про надання документів № 1895 від 12 листопада 2019 року. 
На виконання вищевказаної вимоги, ФОП ОСОБА_1 було надано документи.
За наслідками інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , посадовими особами   Головного управління Держпраці у Київській області складено Акт  інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю  від 13 листопада 2019 року №КВ1895/1721/АВ.
Головним управлінням Держпраці у Київській області було винесено припис про усунення виявлених порушень від 18 листопада 2019 року №КВ1895/1721/А/В/П, яким встановлено порушення вимог ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України - працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Строк виконання припису до 20 грудня 2019 року
20 листопада 2019 ФОП ОСОБА_1 подано до Головного управління Держпраці у Київській області заперечення на Акт інспекційного відвідування №КВ1895/1721/АВ від 13 листопада 2019 року та 02 грудня 2019 року оскаржено припис про усунення виявлених порушень №КВ1895/1721/АВ від 13.11.2019 року.
Уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Київській області винесено постанову про накладення штрафу №КВ1895/1721/АВ/ТД/ФС-670 від 26 грудня 2019 року, якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125 190,00 грн. 
Не погоджуючись із зазначеними приписом та постановою, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 877-V, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Згідно частини 5 статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.
Перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено в частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якої підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є: настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.
За приписами статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування. Громадський контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють професійні спілки та їх об`єднання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України"  утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці (пункт 1).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 929-р "Питання Державної служби з питань праці"  на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.
Положення про Державну службу України з питань праці затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96  (надалі - Положення).
Так, основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок №295).
В силу пункту 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до п.п. 1-3 п. 5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту, тощо.
Згідно п. 8 Порядку №295, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
За приписами пункту 9 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Положеннями пункту 11 Порядку № 295 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця. 
У відповідності до п. 5   Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:  роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;  роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;  роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;  працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;  роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки"); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;  роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Держпраці у Київській області, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування №1195 від 11 листопада 2019 року, було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . (Т. 1 а.с. 66).
За наслідками інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 посадовими особами   Головного управління Держпраці у Київській області складено Акт  інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю  №КВ1895/1721/АВ від 13 листопада 2019 року.
В позовній заяві ФОП ОСОБА_1 вказує, що інспекційне відвідування відбувалося не за місцем здійснення його підприємницької діяльності.
Колегія суддів зазначає, що Головним управлінням Держпраці у Київській області, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за юридичною адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на зазначене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не дотримано порядку проведення перевірки встановленою нормами чинного законодавства.
Матеріали справи свідчать, що Головним управлінням Держпраці у Київській області було винесено Припис про усунення виявлених порушень №КВ1895/1721/А/В/П від 18 листопада 2019 року, яким визначено порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч.3 ст. 24 КЗпП України - працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України (Т. 1 а.с. 68).
Постановою Головного управління Держпраці у Київській області від 26 грудня 2019 року №КВ1895/1721/АВ/ТД/ФС-670 накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125190, 00 грн. (Т. 1 а.с. 79).
За приписами ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі; додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім; 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Згідно частини 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.
Положеннями частини 1 статті 265 КЗпП України  визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Отже, вищевказана норма передбачає відповідальність саме за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.
Із матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_2 (Виконавець) укладено Договір підряду на виконання робіт від 09 вересня 2019 року (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується за винагороду надати послуги (виконати роботи): на першому поверсі за межами шахти ліфта в житловому будинку АДРЕСА_2 переміщення ліфтового обладнання з розрахунку на 6 ліфтів з автомобіля, який припаркований біля під`їзду на 1 поверсі за вищевказаною адресою, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи) (Т. 1 а.с. 87-88).
Частиною 1 статі 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За приписами ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 809/164/17 зазначив наступне: «…основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
В свою чергу, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України.
При співставленні трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду».
Дослідивши зміст Договору підряду на виконання робіт від 09 вересня 2019 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Правовідносини між ОСОБА_2 та ФОП      ОСОБА_1   ґрунтуються на укладених цивільно-правових договорах на виконання конкретного обсягу індивідуально-визначених робіт (надання послуг): на першому поверсі за межами шахти ліфта в житловому будинку АДРЕСА_2 переміщення ліфтового обладнання з розрахунку на 6 ліфтів з автомобіля, який припаркований біля під`їзду на 1 поверсі за вищевказаною адресою.
Із виду, обсягу та характеру надання послуг вбачається, що Виконавець надає разові послуги, які не мають систематичного характеру.
Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, однією із ознак яка вирізняє цивільно-правий договір та трудовий договір є строк оплати праці, де за трудовим договором оплата праці здійснюється не рідше 2 разів на місяць, шляхом нарахування авансу та заробітної плати, за умовами цивільно-правових договорів строк виплати винагороди визначається у відповідному договорі. В даному випадку, оплата праці здійснювалася виключно на умовах договору та за відповідний обсяг роботи, встановлений у ньому.
У Договорі на виконання підрядних робіт від 09 вересня 2019 року не вказана посада, а вказано найменування послуг.
Відповідно до пункту 1.1 Договору, Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі, використовує власні засоби та матеріали.
Вищевказане спростовує доводи апелянта про те, що всі роботи виконувалися згідно  графіку роботи, а саме: з 9:00 до 18:00 год., під керівництвом замовника, оскільки, виконавець роботи самостійно не організовував, а підпорядковувався відповідним посадовим особам.
На підтвердження відсутності трудових відносин з ОСОБА_2 , позивачем надано штатний розклад на 2019 рік, з якого вбачається, що ОСОБА_2 до такого розкладу не включений (Т. 1 а.с. 81).
Враховуючи вищезазначене, доводи апелянта про те, що договір підряду на виконання робіт за своїм змістом договір відповідає трудовому договору, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправними та скасовано припис №КВ1895/1721/АВ/П від 18 листопада 2019 року та  постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ 1895/1721/АВ/ТД/ФС-670 від 26 листопада 2019 року Головного управління Держпраці у Київській області.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250,  315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                           Вівдиченко Т.Р.
          
    Судді                                                                              Горяйнов А.М.
                                                                                                  
                                                                                            Мєзєнцев Є.І.

Повний текст постанови виготовлено 12.10.2020 року.