Ухвала 
 
02 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/24549/15-ц
провадження № 61-19915св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
розглянув заяву суддів Верховного Суду Гулька Б. І. та Луспеника Д. Д. про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2018 року у складі судді Антонової Н. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Костенка А. М., П`єнти І. В.,           
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та поділ спільного майна подружжя.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області               від 02 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено порядок користування квартирою  № 48 загальною площею 51,7 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м, що розташована на АДРЕСА_1 .
Виділено у користування ОСОБА_1 житлову кімнату 1-2, площею        11,8 кв. м, виділено в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлову кімнату № 1-1 площею 16,4 кв. м. Решту площі залишено у спільному користуванні вищевказаних осіб, за виключенням літнього приміщення лоджії 1,6 кв. м, яка залишається у користуванні ОСОБА_1 .
У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автобуса марки «Daimler-Benz 612», 2000 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за ОСОБА_2 , іншу 1/2 частку автобуса залишено у власності ОСОБА_2 .
Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та               ОСОБА_2 на приміщення магазину на АДРЕСА_2 .
В решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2018 року залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д., Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 19 червня 2018 року в частині поділу спільного майна подружжя (автомобіля) скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 19 червня 2018 року залишено без змін.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2018 року в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на             1/2 частку автобуса марки «Daimler-Benz 612», реєстраційний номер                      НОМЕР_3 , скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини вартості автобуса марки «Daimler-Benz 612», 2000 року випуску, двигун                                     № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер              НОМЕР_3 , у розмірі 62 279,13 грн.
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в частині поділу автобуса марки «Daimler-Benz 612», 2000 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_3 , та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строку для усунення недоліків.
 
У строк, визначений судом, заявник усунула недоліки касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В. відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
 
Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня     2020 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.
 
Перед початком розгляду справи по суті судді Гулько Б. І. та Луспеник Д. Д. заявили про самовідвід з тих підстав, щоб усунути обставини, які б давали щонайменший сумнів в об`єктивності та неупередженості суду.
 
Вирішуючи питання про самовідвід суддів, Верховний Суд виходить                       з такого.
 
У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.
 
У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.
 
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).
 
Крім того, пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня                2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.
 
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші, ніж перелічені у пунктах 1-4 частини першої статті 36 ЦПК України, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
 
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
 
У зв`язку із тим, що судді Верховного СудуГулько Б. І. та  Луспеник Д. Д. брали участь у розгляді цієї справи та висловлювали свою правову позицію щодо правовідносин сторін, з метою уникнення сумнівів у неупередженості та забезпечення об`єктивності розгляду цієї справи, на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України заяви про самовідвід суддів Гулька Б. І. та Луспеника Д. Д. слід задовольнити, а справу передати для повторного автоматизованого перерозподілу.
 
Керуючись пунктом 5 частини першої статті 36, статями 37, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
УХВАЛИВ:
 
Заяви суддів Верховного Суду Гулька Бориса Івановича та Луспеника Дмитра Дмитровича про самовідвід задовольнити.
 
Справу передати на автоматизований перерозподіл. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.   

Судді:   	Г. В. Коломієць   Б. І. Гулько    Д. Д. Луспеник