ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7814/20 Справа № 199/7953/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючого - судді Деркач Н.М.,
               суддів: Куценко Т.Р., Макарова М.О., 
               при секретарі Лященко С.Г.,

       розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
       У вересні 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 127 131,58 грн.
       В обґрунтування позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 27.10.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
       У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.08.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 127131,58 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 9668,99 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 27.10.2008 по 29.01.2018 у розмірі 117462,59 грн.
       Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.10.2008 року, яка виникла станом на 31.08.2019 року та складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 668 грн. 99 коп. та судовий збір у сумі 960 грн. 50 коп. В іншій частині позову відмовлено.
       Не погодившись з указаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
       При цьому апелянт зауважив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову банку про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, оскільки це передбачено кредитним договором.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
               Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині відповідає не у повній мірі.
       Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 27.10.2008 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
       Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що зазначені умови договору відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.08.2019 року виникла заборгованість перед банком в розмірі 127 131,58 грн., з яких: заборгованості за кредитом у сумі 9668,99 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 27.10.2008 року по 29.01.2018 року у розмірі 117462,59 грн.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідач на користь банку заборгованості за кредитом у сумі 9668,99 грн. та відсутності підстав для стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, оскільки позивачем не надано доказів, з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомився та розумів відповідач при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку». 
       Рішення суду в частині задоволених позовних вимог судом колегією суддів не перевіряється, оскільки не оскаржено сторонами. 
       При цьому, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості по процентам з огляду на наступне.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Так, матеріалами справи встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана ОСОБА_1 27.10.2008 року, передбачено початковий кредитний ліміт у розмірі 500 грн., який було підвищено до 8000 грн., та базову процентну ставку у розмірі 3% щомісячно. (а.с.18 зв.)
       З огляду на те, що процентна ставка була обумовлена у самій анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 , то висновок суду про те, що відповідач не був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку, не мають правового значення для вирішення спору по суті. 
       Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, процентна ставка у передбаченому розмірі 36% річних нараховувалася відповідачу до 31 грудня 2012 року, після чого її було змінено на 30%, а потім на 43,2%. (а.с.12 зв.)
       Оскільки матеріали справи не містять доказів погодження з відповідачем розміру процентної ставки, то колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по процентам у розмірі 36% річних за період з жовтня 2008 року по 31.12.2012 року у сумі 1811,80 грн.
       В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентам не підлягають задоволенню.
       На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір у сумі 1280,54 грн.
       Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом за період з жовтня 2008 року по 31 грудня 2012 року у сумі 1811,80 грн.
       В іншій частині цих позовних вимог відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1280,54 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Судді:                                                                                Н.М.Деркач

                                                                                       Т.Р.Куценко
                                                                                                                                                                                               М.О.Макаров