Головуючий у І інстанції Ільєва Т.Г.
Провадження №22-ц/824/12125/2020                         Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
       17 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Головуючого судді:           Матвієнко Ю.О.,
суддів:                                Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,
          при секретарі:                     Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Цільова Комерція», Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморгідробуд», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін Олександр Васильович, Приватне підприємство «СПМК-7», про визнання недійсними довіреності та іпотечного договору, скасування рішень державного реєстратора та записів про право власності, витребування майна,    
 
В С Т А Н О В И В :
 
У 2019 році ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами до  ОСОБА_2 , ТОВ «Тедіс Україна», ТОВ «Цільова Комерція», ТОВ «Чорноморгідробуд», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін О.В., Приватне підприємство «СПМК-7», про визнання недійсними довіреності та іпотечного договору, скасування рішень державного реєстратора та записів про право власності, витребування майна.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належать нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 536,5 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 08.10.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тарнавською С.В., індексний номер: 45315588, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу: 45315688 від 08.10.2015 року, що виданий державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тарнавською С.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 745383980000, номер запису про право власності 11523510.
20 грудня 2018 року з відомостей, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 150521803 від 20.12.2018, позивач дізнався про те, що стосовно вказаних належних йому нежитлових приміщень державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. на підставі Іпотечного договору від 04.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Папушею І.І., реєстровий № 2505, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 44628588 від 14.12.2018 року та внесено запис про право власності 29462207, відповідно до якого право власності на нерухоме майно позивача зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна». В подальшому, позивач дізнався про те, що згаданий Іпотечний договір від 04.10.2018 року № 2505 був укладений від його імені представником ОСОБА_2 , який діяв на підставі Довіреності від 24.09.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. за реєстровим № 234.
З відомостей, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 152640263 від 15.01.2019 року позивачу стало відомо, що 08.01.2019 року право власності на спірне майно перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цільова Комерція» на підставі договору купівлі-продажу № 1, посвідченого 08.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., про що останнім прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44982746 від 08.01.2019 року та здійснено запис про реєстрацію права власності № 29789645. Крім цього, вищевказане нерухоме майно було передано в іпотеку Товариством з обмеженою відповідальністю «Цільова Комерція» на підставі договору іпотеки від 14.01.2019 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Чорноморгідробуд»; даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., яким на підставі цього договору прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45042670, про державну реєстрацію іпотеки та здійснено запис про іпотеку № 29845621. 
Позивач ОСОБА_1 у позові посилався на те, що довіреність на ім`я ОСОБА_2 щодо розпорядження належним йому нерухомим майном він не видавав і підпис у ній вчинений не ним, а іншою особою, оскільки 30.04.2018 року о 19:38 позивач залишив територію України через термінал D Міжнародного аеропорту Бориспіль літаком, що слідував за рейсом PS 601 з напрямком руху Київ-Баку, і на день подачі позову кордон України з напрямком на в`їзд не перетинав, тобто в день підписання оскаржуваної довіреності - 24.09.2018 року, перебував за межами України і не міг її підписати. Зважаючи на відсутність у ОСОБА_2 повноважень на розпорядження нерухомим майном, належним позивачу, іпотечний договір, укладений 04.10.2018 року між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі недійсної довіреності, та ТОВ «Тедіс Україна», є недійсним та не створює жодних правових наслідків, крім наслідків, пов`язаних з його недійсністю. Враховуючи викладене, реєстрація за ТОВ «Тедіс Україна» права власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна на підставі іпотечного застереження, наявного у недійсному іпотечному договорі, є незаконною, як і подальша передача цим товариством права власності на нерухоме майно іншому відповідачу - ТОВ «Цільова Комерція» на підставі укладеного між ними 08.01.2019 року договору купівлі-продажу №1.    
Враховуючи викладені обставини, позивач просив суд постановити рішення, яким: визнати недійсною довіреність від 24 вересня 2018 року, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., видану на бланку ННІ 632343, ННІ 632344, зареєстровану в реєстрі під № 234; визнати недійсним іпотечний договір від 04 жовтня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Папушею І.І. за реєстровим № 2505, та витребувати із володіння ТОВ «Цільова Комерція» на користь ОСОБА_1 нерухоме майно, яке було предметом іпотечного договору № 2505 від 04 жовтня 2018 року, а також договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №1 від 08 січня 2019 року, укладеного між ТОВ «Тедіс Україна» та ТОВ «Цільова Комерція», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Незнайко Н.М., шляхом передачі приміщень в натурі. Крім того, позивач просив суд постановити рішення про скасування рішення державного реєстратора КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. про державну реєстрацію права власності індексний номер 44628588 від 14 грудня 2018 року на нежитлові приміщення з №1 по №21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 536,5 кв.м. за ТОВ «Тедіс Україна» із скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 29462207; про скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса КМНО Незнайко Н.М. індексний номер: 44982746 від 08 січня 2019 року про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 536,5 кв.м. за ТОВ «Цільова Комерція» із скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 29789645, а також про скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса КМНО Незнайко Є.В. індексний номер: 45042670 від 14 січня 2019 року про реєстрацію іпотеки на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 536,5 кв.м. із скасуванням запису про іпотеку номер 29845621.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року позов   ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсною довіреність від 24.09.2018 року, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., видану на бланку ННІ 632343, ННІ 632344, зареєстровану в реєстрі під № 234.
Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 04.10.2018 року між ТОВ «Тедіс Україна» та ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Папушею І.І. за реєстровим № 2505.
Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. про державну реєстрацію права власності індексний номер: 44628588 від 14.12.2018 на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 536,5 кв.м, за ТОВ «Тедіс Україна» із скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 29462207.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. індексний номер: 44982746 від 08.01.2019 про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 536,5 кв.м. за ТОВ «Цільова Комерція» із скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 29789645.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. індексний номер: 45042670 від 14.01.2019 про реєстрацію іпотеки на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 536,5 кв.м. із скасуванням запису про іпотеку номер 29845621.
Витребувано із володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Цільова Комерція» на користь ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з №1 по №21 (групи приміщень АДРЕСА_2 , загальною площею 536,5 кв.м, які були предметом іпотечного договору № 2505 від 04.10.2018, а також договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 1 від 08.01.2019, укладеного між ТОВ «Тедіс Україна» та ТОВ «Цільова Комерція», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., шляхом передачі приміщень в натурі ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 745 (п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 96 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 745 (п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 96 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цільова Комерція» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 745 (п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 96 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморгідробуд» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 745 (п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 96 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ТОВ «Тедіс Україна» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б вказували на відсутність позивача на території України на час посвідчення оспорюваної ним довіреності, а висновки експертів, на які посилається суд у рішенні, отримані з порушенням встановленого законом порядку. Зокрема, ухвала суду про призначення судової почеркознавчої експертизи мала б визначати, які документи, що містяться у матеріалах справи, містять вільні, умовно-вільні зразки почерку та підпису особи та які експерт має використати для проведення експертизи. Однак, ухвала суду не містить посилань на документи, які експерту необхідно використовувати як вільні та умовно-вільні зразки почерку та підпису позивача для досліджень, що свідчить про те, що експерти при проведенні експертизи самостійно вибирали матеріали справи, які використали як порівняльний матеріал. При цьому, експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно. Враховуючи викладені порушення, допущені при проведенні призначеної судом експертизи, висновок експертів №7677/7678/20-32 від 04.05.2020 року, на думку апелянта, є неналежним доказом у справі та не повинен був прийматись до уваги судом  при ухваленні рішення. Крім того, апелянт у скарзі посилався на те, що судом в процесі розгляду справи неодноразово порушувались вимоги ст.ст. 2, 12, 13 ЦПК України, які гарантують учасникам процесу справедливий неупереджений розгляд справи, який ґрунтується на принципах рівності усіх учасників процесу перед законом та судом, змагальності сторін та диспозитивності. Зокрема, судом було відмовлено у задоволенні клопотань ТОВ «Тедіс Україна» про витребування у експертної установи методик проведення почеркознавчої експертизи та про призначення по справі комплексної експертизи із витребуванням доказів для її проведення, що є додатковою підставою для скасування рішення.    
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника позивача - адвоката  Вибіцького К.Є., останній проти задоволення скарги відповідача заперечив та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
В судовому засіданні представники відповідача ТОВ «Тедіс Україна» - адвокати Штельмах В.Ю. та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.
Представник позивача - адвокат Глущенко А.М. в судовому засіданні проти задоволення скарги ТОВ «Тедіс Україна» заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідач ОСОБА_2 в апеляційному суді заперечив проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «Тедіс Україна» та просив залишити рішення суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.     
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.   
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що 24 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_1 на уповноваження ОСОБА_2 користуватися і розпоряджатися належним ОСОБА_1 рухомим та нерухомим майном, в тому числі продати, обміняти, передавати в оренду (найм), заставу (іпотеку) належне йому будь-яке рухоме та нерухоме майно за будь-якою адресою у будь-якій країні світу. Згідно змісту вказаної довіреності, яка міститься в матеріалах справи, вона зареєстрована в реєстрі за № 234 та видана на бланку ННІ 632343, ННІ 632344.
В подальшому, на підставі оспорюваної Довіреності від 24.09.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., яка видана на бланку ННІ 632343, ННІ 632344 і зареєстрована в реєстрі за № 234, ОСОБА_2 уклав від імені ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (код за ЄДРПОУ: 30622532) Іпотечний договір від 04.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Папушею І.І. та зареєстрований під №2505 щодо нежитлових приміщень з №1 по №21 (групи приміщень №13, літера А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом також встановлено, що стосовно нежитлових приміщень з №1 по №21 (групи приміщень №13, літера А) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 536,5 кв.м., які були предметом іпотеки за Іпотечним договором №2505 від 04.10.2018 року, державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним Олександром Васильовичем на підставі оспорюваного Іпотечного договору було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44628588 від 14.12.2018 року та здійснено запис про право власності № 29462207 про реєстрацію права власності на вказане майно за ТОВ «Тедіс Україна».
Після цього, стосовно вказаного майна між ТОВ «Тедіс Україна» (код за ЄДРПОУ: 30622532) та ТОВ «Цільова комерція» (код за ЄДРПОУ: 35405979) було укладено договір купівлі-продажу №1 від 08.01.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Незнайко Н.М. На підставі цього договору купівлі-продажу, 08.01.2019 року о 20:32:48 приватним нотаріусом КМНО Незнайко Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44982746 та здійснено запис про реєстрацію права власності № 29789645 за ТОВ «Цільова комерція».
14.01.2019 року ТОВ «Цільова комерція» та ТОВ «Чорноморгідробуд» уклали Договір іпотеки від 14.01.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В. та зареєстрований в реєстрі під №13. На підставі цього договору, приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В. 14.01.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45042670, та здійснено запис про іпотеку № 29845621. Згідно вказаного Договору іпотеки, ТОВ «Цільова Комерція» (іпотекодавець) передає ТОВ «Чорноморгідробуд» (іпотекодержатель) в іпотеку нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 536,5 кв.м., як забезпечення виконання зобов`язань ПП «СПМК-7» за Договором підряду № 31/01-17 від 31 січня 2017 року.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до визначення, яке міститься у ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Виходячи з положень ч. 3 ст. 244 ЦК України - довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Згідно з положеннями ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
Згідно з положеннями ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
В свою чергу, ст. 203 ЦК України встановлюються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, тобто необхідний обсяг повноважень на вчинення правочину. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнано недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.
До такого висновку щодо застосування відповідних норм права дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29 травня 2019 року по справі № 759/19365/15-ц.
Відповідно до положень ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлено ст. 215 ЦК України.
Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7677/7678/20-32 від 04.05.2020, складеного за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, який міститься в матеріалах справи, підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис _(__)» на Довіреності від 24 вересня 2018 року (бланки ННІ 632343 та ННІ 632344) від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. та зареєстрована у реєстрі за № 234 - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Запис « ОСОБА_1 » у графі «Підпис _(__)» на Довіреності від 24 вересня 2018 року (бланки ННІ 632343 та ННІ 632344) від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. та зареєстрована у реєстрі за № 234, - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування почерку ОСОБА_1 . Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис _(__)» на Довіреності від 24 вересня 2018 року (бланки ННІ 632343 та ННІ 632344) від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. та зареєстрована у реєстрі за № 234, - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .
Даний висновок експертизи, як належний та допустимий доказ, узгоджується з іншими наявними у справі доказами, зокрема висновком експерта №19/17/3-153/СЕ/19 від 15.08.2019 року, складеним на замовлення позивача, згідно якого підпис на оспорюваній довіреності вчинено не ОСОБА_1 , а іншою особою, а також доказами, які підтверджують факт відсутності позивача ОСОБА_1 на території України на час посвідчення оспорюваної довіреності 24.09.2018 року. 
Вищенаведеним доказам суд першої інстанції дав повну, всебічну та об`єктивну оцінку, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання  довіреності від 24.09.2018 року недійсною в зв`язку із тим, що вона довірителем ОСОБА_1 не підписувалась, тобто відсутнє волевиявлення позивача на укладення даного правочину.
Враховуючи те, що позивач не вчиняв дій, спрямованих на виникнення у ОСОБА_2 повноважень на представництво його інтересів та на укладення і підписання від його імені оспорюваного Іпотечного договору від 04.10.2018 року, не підписував та не видавав Довіреність від 24.09.2018 року, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., видану на бланку ННІ 632343, ННІ 632344, яка зареєстрована в реєстрі за № 234, відповідно, у ОСОБА_2 не було повноважень на укладення від імені ОСОБА_1 Іпотечного договору від 04.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Папушею І.І. та зареєстрованого в реєстрі під № 2505.
Зважаючи на відсутність у ОСОБА_2 повноважень на укладення від імені ОСОБА_1 оспорюваного Іпотечного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність дефекту волі та правоздатності при укладенні Іпотечного договору № 2505 від 04.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Папушею І.І., що у відповідності до статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним.
Обгрунтованим є і рішення суду в частині задоволення вимог позивача щодо скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. про державну реєстрацію права власності індексний номер 44628588 від 14.12.2018 на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 536,5 кв.м. за ТОВ «Тедіс Україна» та запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 29462207; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса КМНО Незнайко Н.М. індексний номер: 44982746 від 08.01.2019 року про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А) за ТОВ «Цільова комерція» та скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 29789645; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. індексний номер: 45042670 від 14.01.2019 року про реєстрацію іпотеки на нежитлові приміщення з №1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 536,5 кв.м., а також скасування запису про іпотеку номер 29845621, виходячи з наступного.
На підставі досліджених доказів, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що між ОСОБА_2 , який діяв як представник Позивача на підставі довіреності від 24.09.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., та ТОВ «Тедіс Україна» було укладено іпотечний договір від 04.10.2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 2505.
На підставі даного договору іпотеки від 04.10.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44628588 від 14.12.2018  року про реєстрацію права приватної власності на об`єкти нерухомого майна за ТОВ «Тедіс Україна», код ЄДРПОУ 30622532, про що зроблено запис про право власності в Державному реєстрі прав № 29462207.
Оскільки судом зроблено висновок, що договір іпотеки від 04.10.2018 року № 2505 містить ознаки недійсного правочину внаслідок недійсності довіреності, яка стала підставою для його укладання, то підлягає застосуванню положення ч. 1 ст. 216 ЦК України, згідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Судом встановлено, що після набуття права власності на об`єкти нерухомого майна на підставі недійсного договору іпотеки від 04.10.2018 року № 2505 ТОВ «Тедіс Україна» за відплатним договором відчужило їх на користь ТОВ «Цільова Комерція», код ЄДРПОУ 35405979, згідно з договором купівлі продажу від 08.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Незнайко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №1. У зв`язку з посвідченням договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.01.2019 року приватним нотаріусом КМНО Незнайко Н.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44982746 від 08.01.2019 року про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна за ТОВ «Цільова Комерція», код ЄДРПОУ 35405979, про що зроблено запис про право власності в Державному реєстрі прав № 29789645.
На підставі зазначених реєстраційних дій та набутого права власності ТОВ «Цільова Комерція», діючи як Іпотекодавець, уклало з ТОВ «Чорноморгідробуд», як Іпотекодержателем, договір іпотеки від 14.01.2019 року № 13, згідно умов якого  Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку наступне майно: нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), загальною площею 536,5 кв.м., адреса об`єкту нерухомості: АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 2.1. договору іпотеки від 14.01.2019 року № 13 іпотека відповідно до іпотечного договору забезпечує повне виконання зобов`язань Замовника - Приватного підприємства «СПМК-7», що виникають та/або виникнуть у майбутньому з Договору підряду № 3101-17 від 31 січня 2017 року, укладеним між Замовником - Приватним підприємством «СПМК-7», код платника податків згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців: 36610868, а також змін до нього/них, якщо такі будуть укладені та будуть невід`ємною частиною вищезазначеного договору.
У зв`язку з вчиненням нотаріальної дії - посвідчення договору іпотеки від 08.01.2019 року приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45042670 від 14.01.2019 року про державну реєстрацію договору іпотеки, про що зроблено запис про іпотеку в Державному реєстрі прав №29845621, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45042785 від 14.01.2019 року про накладення заборони на нерухоме майно, про що зроблено запис про обтяження в Державному реєстрі прав №29935297.
Оскільки і договір купівлі-продажу від 08.01.2019 року, за яким покупцем є ТОВ «Цільова комерція», і договір іпотеки від 14.01.2019 року, за яким Іпотекодавцем є ТОВ «Цільова комерція», а Іпотекодержателем - ТОВ «Чорноморгідробуд», є похідними правочинами від договору іпотеки від 04.10.2018 року, який визнаний судом недійсним, то такі договори також містять ознаки недійсності правочину, оскільки є такими, що вчинені на підставі недійсного правочину, отже в силу положень ст. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю.
Таким чином, висновок суду про скасування рішень державного реєстратора та приватних нотаріусів, а також вчинених ними записів про право власності, які вчинені на виконання недійсних правочинів, відповідає вимогам закону, оскільки визнання в судовому порядку недійсними речових прав на майно є підставою до скасування рішень про державну реєстрацію цих прав та відповідних записів про ці права, вчинених уповноваженими на це особами.  
Правильним є і висновок суду в частині задоволення вимоги позивача про витребування на його користь із володіння ТОВ «Цільова комерція» нежитлових приміщень, що, зокрема, вбачається з наступного.
Виходячи з положень ст. 41 Конституції України, а також ст. 321 ЦК України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, не повинні здійснюватися, а створені обов`язки та наслідки не підлягають виконанню.
Також, Цивільний кодекс України передбачає засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, зважаючи на доведеність тієї обставини, що майно позивача вибуло з його володіння не з його волі на підставі довіреності на розпорядження майном, яку він не підписував, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення вимоги ОСОБА_1 про витребування з  володіння ТОВ «Цільова Комерція» нежитлових приміщень з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 536,5 кв.м. 
Вищенаведені висновки суду відповідають існуючій судовій практиці. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 17.12.2014 року по справі №6-140цс, за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.
При цьому, норма ч.1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним.
Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 18.01.2017 року у справі №6-2723цс16.
Дана практика правозастосування положень ст. 388 ЦК України підтримується Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в Постанові від 29 травня 2019 року по справі № 367/2022/15-ц, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що погоджується з цим висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Крім того, при задоволенні віндикаційних вимог позивача суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV).
Враховуючи вищевикладене, спосіб захисту прав позивача в частині пред`явлення віндикаційних вимог є ефективним не тільки з точки зору повернення майна у власність позивача, від якого воно вибуло незаконно, але й забезпечення підстав для подальшого внесення запису про поновлення права власності позивача на нерухоме майно в Державному реєстрі прав.
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи те, що позивачем суду на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, надано належні, допустимі та достовірні докази, які є достатніми для висновку про обґрунтованість його вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, апеляційним судом під час розгляду справи не встановлено.
Необгрунтованими є і доводи скарги відповідача про неналежність та недопустимість висновку судово-почеркознавчої експертизи №7677/7678/20-32від 04.05.2020 року, проведеної у справі, як доказу, оскільки ці доводи були предметом перевірки при вирішенні апеляційним судом клопотання представника відповідача про призначення по справі повторної судової почеркознавчої експертизи та комплексної експертизи. При розгляді даного клопотання судом апеляційної інстанції не було встановлено передбачених законом підстав для призначення по справі вищевказаних експертиз, в зв`язку із чим у задоволенні клопотання було відмовлено. При цьому колегія суддів зауважує, що експертизи, висновки яких наявні у матеріалах справи, були проведені різними експертами в різних експертних установах, однак за результатами цих досліджень експерти дійшли ідентичних висновків, які є однозначними, не суперечать один одному та іншим наявним у справі доказам. Крім того, відповідачем під час розгляду справи суду не було надано доказів, які б спростували обставини, на які у позові посилався позивач, тому сама по собі критична оцінка відповідачем доказів, наявних у справі, без їх спростування, не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.      
Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається ТОВ «Тедіс Україна» у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ТОВ «Тедіс Україна»- без задоволення.  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» - залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року - залишити без змін. 
      
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
     Головуючий: 
 
     Судді: