01.12.20
22-ц/812/1947/20
Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Провадження № 22-ц/812/1947/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/1275/20 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М.. Яворської Ж.М., 
із секретарем судового засідання – Богулавською О.М.,
за участю: позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
третьої особи - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, о 09 год. 36 хв., повний текст якого складений 02 жовтня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвої Наталі Петрівни, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, 

В С Т А Н О В И В:
       
13 березня 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвої Н.П., в якому просив визначити йому додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його двоюрідного брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обґрунтовував тим, що після смерті брата до складу спадщини увійшло право власності на 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала брату та право на частку цієї квартири, яку померлий прийняв після смерті своєї дружини – ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В сім`ї ОСОБА_4 дітей не було, а тому він зі своєю дружиною часто приходили в гості до нього та запрошували з сім`єю до себе. Проте згодом спадкодавець почав зловживати спиртними напоями та заборгував значну суму грошей співвласнику вказаної квартири – ОСОБА_3 , яка була стягнута з нього на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25 травня 2015 року. З пояснень останнього йому відомо, що за боргові зобов`язання спадкодавця, саме до ОСОБА_3 у порядку спадкування перейде частка квартири, що належить померлому брату. Лише через чотири роки після смерті ОСОБА_4 , у вересні 2019 року до нього звернувся ОСОБА_3 та повідомив, що він не зміг оформити право на спадщину. У зв`язку з такими обставинами він одразу звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвої Н.П. з метою оформлення спадщини, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним було пропущено шестимісячний строк звернення з заявою про прийняття спадщини.
За такого, ОСОБА_1 вважає, що строк на прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, зокрема, думка останнього, що спадщина належить співвласнику квартири ОСОБА_3 , який не є реальним спадкоємцем цієї частки квартири, але перед яким спадкодавець мав грошові борги - не є поважними.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що за життя його померлого брата, між ними існували близькі родинні зв`язки. Хоча разом вони не проживали, але мешкали неподалік один від одного та часто спілкувалися. За життя спадкодавець заборгував значну суму грошей іншому співвласнику квартири - ОСОБА_3 , яка була стягнута з нього на користь ОСОБА_3 судовим рішенням. Саме за цих обставин, він вважав, що спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , належить ОСОБА_3 , який не є реальним спадкоємцем цієї частки квартири.
Лише у вересні 2019 року з повідомлення ОСОБА_3 він дізнався, що останній не зміг оформити права на спадщину та спадкоємцем є він. Тому ОСОБА_1 відразу ж звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, але отримав відмову.
Скаржник також вказував, що судом було надано невірну оцінку фактичній обставині, яка стала причиною пропуску шестимісячного строку для подання ним заяви нотаріусу, та помилково застосовано Постанову Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17, оскільки всі перелічені у вказаній постанові Верховного Суду обставини не стосуються його. За думкою ОСОБА_1 , перелік поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є вичерпним. Суд помилково вважав, що у нього як у спадкоємця померлого двоюрідного брата перешкод для подання заяви не було, що він свідомо не скористався своїм правом на прийняття спадщини.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач – Миколаївська міська рада, доводи апеляційної скарги не визнала та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Інші учасники справи правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористались.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є двоюрідним братом ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторони ці обставини не заперечували.
Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_4 , 1/3 частка цієї квартири за ОСОБА_3 (третя особа у справі) та відповідно 1/3 частка цієї квартири за ОСОБА_5 . 
Співвласник зазначеної квартири ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була дружиною ОСОБА_4 . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Шульгач Р.С. після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована спадкова справа. 
Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвої Н.П. від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю доказів про постійне проживання зі спадкодавцем на момент смерті спадкодавця згідно ст. 1268 ЦК України. 
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договором позики від 15 січня 2015 року у розмірі 750 000 грн. 
Відповідно до змісту ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Як на поважні причини пропуску визначеного законом строку для прийняття спадщини позивач зазначав свою впевненість, що право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , належить ОСОБА_3 у зв`язку з наявністю за життя у ОСОБА_4 грошового боргу перед останнім та майже через чотири роки після відкриття спадщини позивач дізнався про неможливість оформлення спадкових прав на цю особу.
Наведені ОСОБА_1 причини свідчать про юридичну необізнаність позивача в питаннях спадкового права, зокрема й прийняття спадщини. Проте юридичною необізнаністю спадкоємця не підтверджуються доводи про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, такі причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Оскільки позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які б надавали підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад встановлений законом шестимісячний строк, висновки суду першої інстанції відповідають положенням ст. 1272 ЦК України, тому з ними колегія суддів апеляційного суду погоджується.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що судом вірно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.
Аргументи апеляційної скарги про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, не можуть бути застосовані правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 351/24503/17, де, на думку скаржника, були розглянуті інші правовідносини сторін, не заслуговують на увагу, оскільки в зазначеній постанові наводяться висновки щодо застосування норм права, які регулюють правовідносини, пов`язані зі спадковими правами фізичних осіб, що має місце у даній справі. 
Враховуючи встановлені обставини та наведені норми права, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про те, що заявник не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже ним не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом першої інстанції, з якою погоджується й апеляційний суд.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу   ОСОБА_1   залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року залишити без змін.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції про відмову у позові залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна 

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.