Ухвала
 
28 грудня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 522/9904/14
провадження № 61-15493ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів», третя особа - виконуючий обов`язки начальника Державного підприємства «Чоразморшлях» Дадерко Ігор Вікторович, про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення середнього заробітку, вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (далі - ДП «Чоразморшлях») з указаним вище позовом.
 
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді; Скасовано наказ ДП «Чоразморшлях» від 05 травня 2014 року № 68/к по особистому складу цього підприємства про звільнення ОСОБА_1 05 травня 2014 року та визнано недійсним відповідний запис до трудової книжки позивача. Змінено формулювання та дату звільнення позивача, зазначивши: «Звільнити ОСОБА_1 , т. № 24467 - начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» 13 лютого 2015 року за власним бажанням, відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України». Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70 647,48 грн; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 21 509,01 грн та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн; В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Це рішення суду скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 80 489,20 грн, на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог (про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення вихідної допомоги) відмовлено.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку, вихідної допомоги скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2015 року скасовано в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 травня 2014 року по 13 лютого 2015 року у розмірі 66 999,32 грн та вихідну допомогу у розмірі 21 509,01 грн. Зазначено, що рішення в частині стягнення вихідної допомоги виконано.
 
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року яка була залишена без руху ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2020 року касаційну скаргу повернуто ОСОБА_1 , у зв`язку з неусуненням у визначений судом строк недоліків касаційної скарги.
 
20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року.
 
Разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, зокрема постанови Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, посилаючись на те, що вперше зверталась із касаційною скаргою в межах строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України, проте ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору, а також надання уточненої редакції касаційної скарги. Надано строк для виконання зазначених вище недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали, але не пізніше десяти днів з дня закінчення карантину.
 
ОСОБА_1 у вказаному клопотанні зауважувала, що ухвалу Верховного Суду від 13 квітня 2020 року про залишення касаційної скарги, яка подана у березні 2020 року, засобами поштового зв`язку вона не отримувала. Водночас зазначала, що зазначену ухвалу було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте вона не містила конкретної суми судового збору, яка підлягала сплаті та конкретного строку для усунення недоліків, крім того у зазначений період вона не мала коштів сплатити судовий збір. Також ОСОБА_1 наголошувала, що не отримувала ухвал  Верховного Суду про залишення без руху її касаційної скарги, з цього приводу вона зверталась до відділення поштового зв`язку з метою отримання судової кореспонденції, на що отримала відповідь працівників поштового відділення, що рекомендованих листів на її ім`я не надходило, а ухвалу Верховного Суду від 01 вересня 2020 року вона отримала засобами поштового зв`язку 22 вересня 2020 року, тому вважала, що строк пропущено з поважних причин. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ОСОБА_1 рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року.
 
Іншою ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року визнано наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року неповажними, касаційну скаргу в частині оскарження зазначеного судового рішення залишено без руху для усунення виявлених недоліків, запропоновано скаржнику: звернутись до суду з заявою про поновлення строку на касаційне оскарження в якій навести інші поважні причини пропуску строку, доплатити судовий збір у розмірі 938,54 грн. Надано строк для усунення зазначених недоліків до 09 грудня 2020 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У визначений в ухвалі строк, ОСОБА_1 надіслала матеріали на усунення недоліків, зокрема: квитанцію від 08 грудня 2020 року № 0.0.1933825803.1 про сплату судового збору у розмірі 938,54 грн та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року.
Клопотання ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з моменту звернення у березні 2020 року до Верховного Суду з касаційною скаргою вона не отримувала поштової кореспонденції щодо стану розгляду її касаційної скарги, зокрема ухвал Верховного Суду про залишення її касаційної скарги без руху та продовження строку на касаційне оскарження. Хоча ОСОБА_1 неодноразово сама зверталась до відділення поштового зв`язку з проханням надати інформацію щодо наявності поштових відправлень на її ім`я, на що їй надано відповідь про відсутність поштової кореспонденції на її ім`я. Крім того, зазначає, що причиною неотримання нею листів є відсутність у поштовому відділенні, що обслуговує її будинок листоноші. На підтвердження зазначених доводів заявник надала копії листів від АТ «Укрпошта» від 16 жовтня 2020 року та 24 листопада 2020 року.
Інші доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження є аналогічними доводам, викладеним у клопотанні, що було подано разом зі скаргою та які були визнані неповажними.
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, оцінивши нові докази на підтвердження поважності причин пропуску строку, Верховний Суд керувався наступним.
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Доводи ОСОБА_1 про те, що вона неодноразово зверталась до відділення поштового зв`язку з метою отримання інформації щодо наявності поштової кореспонденції на її ім`я фактично нічим не підтверджена, а з наданих доказів вбачається, що заявник зверталась із скаргою та запитами про надання інформації до АТ «Укрпошта» 28 вересня 2020 року, 05 жовтня 2020 року та 20 листопада 2020 року, тобто вже після повернення касаційної скарги Верховним Судом.
 
Інші доводи заявника про те, що нею пропущено строк на касаційне оскарження з поважних причин колегія суддів відхиляє, оскільки отримавши засобами поштового зв`язку ухвалу Верховного Суду від 01 вересня 2020 року про повернення касаційної скарги 22 вересня 2020 року, ОСОБА_1 лише 20 жовтня 2020 року, тобто майже через місяць з моменту отримання копії ухвали про повернення касаційної скарги, повторно звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.
 
При цьому обґрунтувань, що саме завадило ОСОБА_1 звернутись повторно із касаційною скаргою у найкоротший термін, заявник не навела.
 
Отже, у цій справі встановлено, що заявник не вживала достатніх та виважених заходів для прискорення процедури касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, після первинного звернення з касаційною скаргою, повторну касаційну скаргу ОСОБА_1 подала після спливу значного проміжку часу після отримання копії ухвали про повернення попередньо поданої касаційної скарги.
 
Таким чином, вимоги ухвали Верховного Суду від 09 листопада 2020 року про залишення касаційної скарги без руху в частині належного обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження у встановлений строк не виконано.
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року необхідно відмовити на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів», третя особа - виконуючий обов`язки начальника Державного підприємства «Чоразморшлях» Дадерко Ігор Вікторович, про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення середнього заробітку, вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.         

Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик