ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1526/20 Справа № 202/6672/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року, якою: 
        ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
       визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,
       за участю: 
       особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 
       
В С Т А Н О В И В : 
       Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 420 гривні 40 копійок судового збору.
       Так, судом встановлено, що 03 листопада 2020 року близько 05-45 год. в м. Дніпро по пр. Слобожанський, водій ОСОБА_1 керував автобусом Богдан А-092 н/з НОМЕР_1 за маршрутом № 210, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів на комерційній основі, та перевозив в салоні автобусу 26 пасажирів, а саме: понад максимальну кількість передбачену технічною характеристикою автобусу, передбачену заводом-виробником, чим порушив вимоги п.п. 2 п. 11 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року, вчинивши правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП. 
       Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження закрити за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.
       В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнято з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства. 
       Зазначає, що він здійснював перевезення будучи найманим працівником юридичної особи, що здійснює регулярні перевезення на автобусному маршруті №210 ТДВ “ДАТП 11205”, водієм, а не суб`єктом господарської діяльності чи його посадовою особою, а тому не може бути суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення.
       Вказує, що протокол складено з суттєвими порушеннями, є таким, що не відповідає вимогам КУпАП.
       В протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначено прізвище та місце роботи. Так, в протоколі зазначено прізвище ОСОБА_1 , та місце роботи ТДВ “ДАТП 112205”, тоді як вірно прізвище ОСОБА_1 та місце роботи ТДВ “ДАТП 11205”. 
       Вказує, що було долучено до протоколу ані відеозапису, ані реєстраційних документів на транспортний засіб, ані будь-яких інших доказів вчинення ним адміністративного порушення. 
       В судовому засіданні під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати.
       Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення учасників перегляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Висновки суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП є законними та обґрунтованими. 
       У відповідності до ст. ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.
       Так, вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, які місцевий суд безпосередньо дослідив під час розгляду справи, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №281937 від 03.11.2020 року (а.с.1);
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 ;
- фототаблицею;
       Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, достатніми, які доповнюють один одного та відповідають ст. 252 КУпАП, та спростовують доводи апелянта, що ОСОБА_1 не є суб`єктом господарської діяльності і, що матеріалами не доведено вину останнього, тому місцевий суд обґрунтовано взяв їх до уваги під час прийняття рішення. 
       При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що відеозапис є неналежним доказом, так як відповідно до ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
       Крім того, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням ст. ст. 254-256 КУпАП, в ньому зазначена суть правопорушення та розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, що ОСОБА_1 в порушення правил карантину, перевозив пасажирів з перевищенням встановленої кількості пасажирів. При цьому пояснення ОСОБА_1 . 
       Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність фізичних осіб та посадових осіб за порушення правил щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
       Диспозиція даної статті є бланкетною, оскільки відсилає до вищевказаного Закону, який містить ряд статей та визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.
       Відповідно до ст. 32 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» обмежувальні протиепідемічні заходи встановлюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за поданням відповідного головного державного санітарного лікаря у разі, коли в окремому населеному пункті, у дитячому виховному, навчальному чи оздоровчому закладі виник спалах інфекційної хвороби або склалася неблагополучна епідемічна ситуація, що загрожує поширенням інфекційних хвороб. Обмеженням підлягають ті види господарської та іншої діяльності, що можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб. Види і тривалість обмежувальних протиепідемічних заходів встановлюються залежно від особливостей перебігу інфекційної хвороби, стану епідемічної ситуації та обставин, що на неї впливають.
       Згідно з вимогами п.п. 2 п. 11 Постанови КМ України “Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2” від від 22 липня 2020 року № 641 на період дії карантину забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
       За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 , як водія, який здійснював перевезення пасажирів по міському маршруту у більшій кількості, ніж кількість місць для сидіння, які визначено в реєстраційних документах на даний транспортний засіб, наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбачені ст. 44-3 КУпАП, тобто порушення правил щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
       В суді першої інстанції ОСОБА_1 визнав вину. Натомість у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , заперечував свою провину та зазначив, що відповідальність повинна бути покладена на перевізника, а саме на ТДВ “ДАТП 11205”.
       Щодо посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що в його діях відсутня подія та склад правопорушення, вказуючи, що організація перевезення пасажирів покладається на перевізника, то такі твердження його є необгрунтовані та апелянтом не доведені.
       Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обгрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчинених правопорушень, в межах санкції, передбаченої ст.44-3 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування постанови суду та закриття провадження, як про це просить апелянт.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення. 
Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень, - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                           О.Ю. Іванченко