ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Херсон
справа № 663/1091/20 
провадження № 22-ц/819/1538/20
                            
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В., Ігнатенко П.Я.	
суддів:	Чорної Т.Г.,	
  	  	
секретар	Геленко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Шульги К.М. від 22 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про захист права власності,
встановив: 

У квітні 2020 року  ОСОБА_3  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про захист права власності, в якому просила суд визнати недійсними укладені 24.07.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та витребувати у ОСОБА_4 будівельні матеріали у  вигляді житлового будинку  та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . 
Одночасно із позовом позивач подала до суду заяву про його забезпечення, в якій просила накласти арешт на земельну ділянку та житловий будинок по  АДРЕСА_1 , зазначаючи, що ОСОБА_1  здійснюються дії з продажу спірного майна шляхом розміщення оголошення на сайті «OLX», а тому невжиття відповідних заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , від імені якого діє  ОСОБА_2 , просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо наявності підстав для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб зроблені за відсутності належних та допустимих доказів у підтвердження позовних вимог, без з`ясування чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, а також без врахування вимог статті 151 ЦПК України щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову.
Також зазначив, що позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним правочинів без застосування правових наслідків їх недійсності, що свідчить про відсутність підстав для примусового виконання рішення суду та як наслідок відсутності загрози його невиконання. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судове рішення мотивовано тим, що предметом спору, який виник між сторонами, є визнання недійсними договорів відчуження нерухомого майна та витребування цього майна на користь позивачки, тому невжиття судом заходів щодо обмежень прав відповідачів розпоряджатися ним може істотно ускладнити поновлення прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.
Відповідно до статті 149 ЦПК України, якою керувався суд при вирішенні порушеного ОСОБА_5 питання, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, забезпечення позову- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Точне і неухильне дотримання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови).
З огляду на зміст позовної заяви та направлених до суду апеляційної інстанції матеріалів справи між сторонами виник спір щодо нерухомого майна, а саме: житлового будинку (будівельних матеріалів у вигляді житлового будинку) та земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходяться в АДРЕСА_1 та на підставі договорів купівлі-продажу від 24.07.2017 року належить ОСОБА_4 
ОСОБА_3 оспорює дійсність наведених вище угод та серед іншого просить витребувати від ОСОБА_4 спірне нерухоме майно, вважаючи свої права як первісного власника порушеними.
Відповідно до положень статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
При цьому одним із видів забезпечення позову статтею 150 ЦПК України визначено накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт перший частини першої статті 150 ЦПК України).
За загальним правилом заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем позовними вимогами.
Враховуючи наведені вище обставини та положення норм процесуального права щодо забезпечення позову, колегія суддів висновок суду першої інстанції про те, що обмеження прав відповідачів щодо розпорядження нерухомим майном, яке є предметом спору, забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, вважає правильним та обґрунтованим.
Вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими ОСОБА_3 вимогами, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, у разі обґрунтованості таких вимог та ухвалення судом рішення про їх задоволення.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності змісту позовної заяви вимогам статті 175 ЦПК України та сплати позивачем судового збору, розмір якого, на думку скаржника, визначений з порушенням пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та частини другої статті 176 ЦПК України, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки наведені обставини знаходяться поза межами розгляду справи судом апеляційної інстанції та не мають правового значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову, в той час, як провадження у справі за заявою ОСОБА_3 відкрито ухвалою суду від 22 квітня 2020 року, яка набрала законної сили.
Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 просила визнати недійсними договори відчуження нерухомого майна без застосування наслідків недійсності правочину, тому у випадку задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а отже: не потребує вжиття заходів забезпечення позову у обраний позивачкою спосіб, оскільки однією із заявлених у цій справі вимог є вимога про витребування майна, що є предметом спору, розпорядження яким відповідачами унеможливить виконання судового рішення в цій частині у разі задоволення позову.
Не вбачає колегія суддів і підстав для повернення заяви про забезпечення позову заявнику, так як суд першої інстанції не застосував до цієї заяви положень частини 10 статті 153 ЦПК України, розглянувши її по суті, а відповідачі не позбавлені можливості звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення позову при наявності для цього підстав, як це передбачено статтею 154 ЦПК України.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала постановлена судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2020 року-без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий                             Л. В. Пузанова

Судді:                                                               П. Я. Ігнатенко 

                          Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року

Суддя Л. В. Пузанова