ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2008/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 жовтня 2020 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                             Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                 Костюк Л.О., Чаку Є.В.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.
представника позивача: Мажора О.Є.; 
представника відповідача: Іванського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до Офісу великих платників ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2020 р. № 0000345214,

В С Т А Н О В И В :
Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» (далі - ПІІ «Амік Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 20.01.2020 № 0000345214 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 18999599,44 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами фактичної перевірки АЗС № 14-05 контролюючим органом було складено акт від 20.12.2019, яким зафіксовано реалізацію палива, яке не обліковане в установленому порядку за місцем реалізації та зберігання на АЗС ПІІ «Амік Україна». Не погодившись з висновками акта перевірки, позивач подав до контролюючого органу заперечення та копію журналу приймання нафтопродуктів та товарно-транспортні накладні щодо обліку нафтопродуктів. Аналізуючи норми Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, позивач зазначає, що документами, які підтверджують оприбуткування нафтопродуктів є товарно-транспортні накладні та акти приймання (в разі наявності), записи про які вносяться до журналу обліку надходження нафтопродуктів на АЗС. Стверджує, що на АЗС ПІІ «Амік Україна» відсутнє необліковане пальне, тому вважає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для застосування штрафних (фінансових) санкцій.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2020 р. адміністративний позов Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 20.01.2020 № 0000345214. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки не враховано, що кількість відпущеного нафтопродукту фіксується у відомості, яка ведеться безпосередньо на АЗС, що підтверджується підписами оператора АЗС та водія. Відпуск дизельного палива за відомостями відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП за марками та видами.
Натомість позивачем до позову надано журнал обліку нафтопродуктів, що надішли на АЗС №14-05, який не відповідає формі змінного звіту АЗС за формою № 13-НП (додаток 14), затвердженого Інструкцією від 20.05.2008 № 281/171/578/155, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 02.09.2008 за № 805/15496. Між тим в процесі перевірки встановлено надлишок товарних запасів (паливно-мастильних матеріалів) відповідно до наданого Журналу обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 17-НП за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, автодорога Львів-Щирець-Меденичі-Стрий КМ 8+000 (ліворуч) за період з 01.09.2019 р. по 11.12.2019 р. на загальну суму 9   499   799,72 грн.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було. Натомість надано додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що звіт за формою № 13-НП є відображенням відомостей зазначених у первинних документах щодо поставки нафтопродуктів. Вважає, що журнал обліку надходжень нафтопродуктів за формою №13-НП не є первинним бухгалтерським документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вважає, що порушення форми ведення журналу №13-НП на час перевірки, не може свідчити про неоприбуткування позивачем нафтопродуктів та їх реалізацію, оскільки дані вказаного журналу формуються на підставі товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності в подальшому оприбуткованні прийнятого нафтопродукту на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) за марками та видами. 
В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.12.2019 об 11:25 посадовими особами Офісу великих платників податків ДПС проведено перевірку господарської одиниці АЗС з магазином, що розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, автодорога Львів-Щирець-Меденичі-Стрий км 8+000 (ліворуч), суб`єкта господарської діяльності ПІІ "Амік Україна", за результатами якої складено акт від 20.12.2019 № 30/28-10-52-14-РРО/30603572.
Актом перевірки зафіксовано порушення ПІІ "Амік Україна":
пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (зі змінами та доповненнями);
пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями).
Не погодившись з висновками акта перевірки позивач звернувся до контролюючого органу з відповідними запереченнями від 02.01.2020 № 3.
Листом від 16.01.2020 № 1914/10/28-10-52-14 відповідач повідомив ПІІ "Амік Україна", що встановлені перевіркою порушення, відображені в висновку акта перевірки від 20.12.2019 № 30/28-10-52-14-РРО/306035722, - є правомірними, а заперечення ПІІ "Амік Україна" по даних порушеннях - є необґрунтованими. 
У зв`язку з виявленими порушеннями, 20.01.2020 Офісом великих платників податків ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000345214, яким до ПІІ "Амік Україна" застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 18   999 599,44 грн.
Не погодившись з рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із відсутності у контролюючого органу правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 18999599,44 грн, а тому визнав оскаржуване податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 20.01.2020 № 0000345214 таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.
За змістом п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 N 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон N 265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Статтею 20 Закону N 265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які необліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість. 
Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлює Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 N 281/171/578/155, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за N 805/15496 (далі - Інструкція).
Згідно з пп. 4.2.5.4 - 4.2.5.6 п. 4.2 Інструкції для дистанційного керування ПРК і ОРК мають використовуватись технічні засоби, що належать до складу спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів, унесених до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп`ютерних систем України для сфери застосування на АЗС. Зазначені засоби мають відповідати технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для сфери застосування на АЗС та забезпечувати реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів. 
Місцеве керування ПРК і ОРК має передбачати можливість функціонування з РРО. 
Обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником сумарного обліку ПРК і ОРК за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0,1 % від об`єму відпущених пального або олив.
Згідно з пп. 10.2.10 п. 10.2 Інструкції на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати  прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження  нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП (додаток 14).
Підпунктом 10.3.1.3 п. 10.3 Інструкції визначено, що облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.
Згідно з пп. 10.3.2 - 10.3.4 п. 10.3 Інструкції відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою N 16-НП (додаток 16).
Кількість відпущеного нафтопродукту фіксується у відомості, яка ведеться  безпосередньо на АЗС,  що підтверджується підписами оператора АЗС та водія.
Підприємства, АЗС на підставі відомостей про відпуск нафтопродуктів періодично, але не менше одного разу  на місяць, виписують  зведені  відомості-рахунки кожному споживачу за марками нафтопродуктів та цінами, установленими  протягом місяця. У рахунках  обов`язково зазначаються кількість та загальна вартість відпущених нафтопродуктів, у тому числі податок на додану вартість.
Звіряння розрахунків з споживачами за відпущені нафтопродукти здійснюється щомісяця не пізніше  п`ятого числа наступного за звітним місяця.
Відпуск дизельного палива за відомостями відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП за марками та видами.
Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.
Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.
Відпуск нафтопродуктів за платіжними картками здійснюється на підставі вимог Закону України "Про  платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Положення  про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року N 137, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 року за N 543/10823, та інших нормативно-правових актів.
Відпуск нафтопродуктів за платіжними картками відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.
Пунктами 13.5, 13.13 Інструкції визначено, що для здійснення інвентаризації розпорядчим документом керівника підприємства створюються робочі і постійно діючі інвентаризаційні комісії,  до складу яких залучаються особи, що мають досвід здійснення інвентаризації. Забороняється вводити до складу робочої інвентаризаційної комісії головного бухгалтера підприємства та матеріально відповідальних осіб.
Забороняється призначати головою робочої інвентаризаційної комісії у тих самих матеріально відповідальних осіб одного й того самого працівника два рази підряд.
Розпорядчим документом керівника підприємства установлюються терміни початку та завершення робіт з інвентаризації.
Під час здійснення інвентаризації нафти та/або нафтопродуктів необхідно: перевірити наявність  готівки, талонів, торгових карток і відомостей на АЗС; визначити придатність до застосування ЗВТ та градуювальних таблиць. ЗВТ, що використовуються під час інвентаризації (у тому числі  резервуари), мають бути повірені або пройти державну метрологічну атестацію; визначити об`єм і масу нафти та/або нафтопродуктів за марками і видами в резервуарах, технологічних трубопроводах, залізничних цистернах, танках наливного судна в порядку,  установленому цією Інструкцією.
Результати вимірювань у резервуарах і технологічних трубопроводах інвентаризаційною комісією заносяться до журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП, а також до акта вимірювання нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 3-НП (додаток 26). Розрахунки наявності нафти та/або нафтопродуктів у технологічних нафтопродуктопроводах підприємств заносяться до відомості наявності нафтопродуктів (нафти) у технологічних нафтопродуктопроводах за формою N 23-НП (додаток 27) та на АЗС  до відомості нафтопродуктів у технологічних трубопроводах АЗС за формою N 35-НП (додаток 28).
Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм права, суд першої інстанції дійшов висновку, що співставлення даних обліку звітів АЗС за формою N 16-НП та N 17-НП, даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів є належним та правомірним способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів (якщо різниця показників є меншою ніж кількість фактично наявного в резервуарах пального, то має місце реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку).
Судом першої інстанції зазначено, що в порушення наведених норм, у акті перевірки відповідач, стверджуючи про реалізацію позивачем неоприбуткованих нафтопродуктів, керуються виключно змінними звітами АЗС за формою № 17-НП за період з 01.09.2019 по 11.12.2019.
Відповідач стверджує, що у журналі обліку нафтопродуктів на АЗС № 14-05 відсутні дані щодо оприбуткування палива за період з 01.09.2019 по 11.12.2019.
Натомість матеріалами справи підтверджено, що на АЗС № 14-05 наявний журнал  обліку нафтопродуктів, відомості якого за період з 02.09.2019 по 26.12.2019 повністю відповідають відомостям товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів за вказаний період. Вказаний журнал був наданий контролюючому органу разом з запереченнями на висновки акта перевірки, натомість лист від 16.01.2020 № 1914/10/28-10-52-14 взагалі не містить мотивів неприйняття до уваги останнього.
Судом першої інстанції було відхилено доводи відповідача, що доданий до матеріалів справи журнал обліку нафтопродуктів не відповідає формі змінного звіту АЗС за формою № 17-НП, з огляду на те, що форма журналу відповідає затвердженій формі № 13-НП. У свою чергу, відповідачем взагалі не надано суду жодного доказу на підтвердження викладених у акті відомостей та обставин.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність у контролюючого органу правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 18999599,44 грн.
В постанові від 12.03.2020 у справі № 823/1917/16 Верховний Суд дійшов висновку, що співставлення даних обліку звітів АЗС за формою N 16-НП та N 17-НП, даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів є належним та правомірним способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів (якщо різниця показників є меншою ніж кількість фактично наявного в резервуарах пального, то має місце реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку). Тоді як, посилання позивача, що виявлення необлікованого товару можливо лише шляхом проведення інвентаризації та складення відповідних форм N 3-НП, N 7-НП, N 23-НП, акту інвентаризації форми N 20-НП, порівняльної відомості результатів інвентаризації нафтопродуктів форми N 27-НП, відомості наявності нафтопродуктів в технологічних трубопроводах форми N 35-НП, є необґрунтованими, оскільки вказаний порядок інвентаризації передбачений Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (затвердженою спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 № 281/171/578/155) та стосується проведення внутрішньої інвентаризації нафтопродуктів на підприємствах після призначення розпорядчим документом керівника підприємства інвентаризаційної комісії та встановлення ним термінів початку та завершення робіт з інвентаризації, однак, не містить жодних положень, які регулюють порядок проведення інвентаризації у випадку проведення фактичної перевірки контролюючими органами та не може застосовуватись в межах таких правовідносин.
Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом у постанові від 28.05.2020 р. у справі № 823/1978/16.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем разом із запереченнями на акт перевірки було надано Журнал обліку нафтопродуктів, відомості якого за період з 02.09.2019 по 11.12.2019 р. повністю відповідають відомостям товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів за вказаний період. 
При цьому, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача, що доданий до матеріалів справи Журнал обліку нафтопродуктів не відповідає формі змінного звіту АЗС за формою № 17-НП, оскільки форма вказаного Журналу відповідає формі № 13-НП.
В той же час, колегія суддів звертає увагу, що перевірка наявності неоприбуткованих нафтопродуктів встановлюється шляхом визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів, що досягається шляхом співставлення даних обліку звітів АЗС за формою N 16-НП (N 13-НП) та N 17-НП, даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах.
Колегією суддів встановлено, що наданий позивачем Журнал обліку нафтопродуктів не відповідає формі Журналу № 13-НП, яка встановлена Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155. Суд зауважує, що вказаний журнал заповнений однією особою від імені різних операторів. При цьому, наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів не відображають всього обсягу отриманих позивачем нафтопродуктів на суму 9  499  799,72 грн.
В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що наданий позивачем звіт не було прийнято до уваги під час перевірки з огляду на невідповідність його встановленій формі. 
Таким чином, встановлений відповідачем факт реалізації позивачем нафтопродуктів згідно змінного Звіту № 17-НП в сумі 9   499   799,72 грн без відображення таких записів в Журналі за формою № 13-НП, дає підстави суду дійти висновку про недотримання позивачем положень п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", п.п. 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, а відтак контролюючим органом правомірно застосовано штрафні санкції за реалізацію нафтопродуктів, які є необлікованими у встановленому порядку.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків від 20.01.2020 р. № 0000345214, яким до ПІІ «Амік Україна» застосовано штрафні санкції в сумі 18   999   599,44 грн є правомірним, а тому підстави для його скасування відсутні.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд визнає, що неповне з`ясування всіх обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог відповідно до   ст. 317 КАС України.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2020 р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають перерозподілу.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                          Л.О. Костюк

                                                                                                    Є.В. Чаку

Повний текст постанови виготовлено 22.10.2020 р.