Ухвала        
22 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 501/2211/18
провадження № 61-14423ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, відшкодування майнової та моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним вище позовом.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 
2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поділено спільне майно подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість належної йому 1/2 часток у спільному майні подружжя в розмірі 145 584,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн, судові витрати у розмірі 4 102,90 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн скасовано. У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 
2019 року в частині стягнення судових витрат змінено. Стягнуто 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по 
сплаті судового збору у розмірі 1 477,04 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 160, грн. У решті рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року залишено без змін. Стягнуто 
з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 258,76 грн. 
28 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року (надійшла до суду 02 жовтня 2020 року), у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції постановлена 03 липня 
2020 року, а касаційна скарга  ОСОБА_1  подана до Верховного Суду 
28 вересня 2020 року, тобто з пропуском передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
У заяві, доданій до касаційної скарги, ОСОБА_1  просить поновити  строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що копію постанови Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року не отримувала у зв`язку із обмеженнями, передбаченими карантином. Копії оскаржуваних судових рішень отримала від суду 25 вересня 2020 року.
1. Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки нею не надано доказів на підтвердження наведених доводів щодо поважності причин пропуску цього процесуального строку.
Додана до касаційної скарги копія постанови Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року, яка отримана у результаті звернення до суду першої інстанції, не є належним доказом дати вручення її заявнику, а є штучним доказом для поновлення такого строку.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні                  в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, 
копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дати отримання копії постанови Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року або того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення заявнику копії цього судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України, та про обставини, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк.
При цьому, заявник повинен був цікавитися рухом справи, так як апеляційна скарга на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року була подана саме нею, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Таким чином, на підтвердження наведених обставин пропуску строку заявник має надати відповідні докази в оригіналах або завірені 
в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту, довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами. 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений судом строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження 
у справі на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
2. Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги: на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                    у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга  ОСОБА_1  не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
3. Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1 762,00 грн.
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового 
збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при 
поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 911,68 грн (145 584,00 грн х 1% х 200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до 
УК у Печер.р-ні/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документ, який підтверджує звільнення заявника від його сплати.
Відповідно до вимог частин другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Визнати наведені  ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог цієї ухвали до 20 листопада 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.  
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        Д. Д. Луспеник