Ухвала
 
26 жовтня  2020 року
м. Київ
 
справа № 757/54438/18-ц
 
провадження № 61-12665ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Білоконь О. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та просила стягнути з відповідачів на її користь грошові кошти у сумі 334 172,47 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у позові про відшкодування майнової шкоди, викладено його в редакції мотивувальної частини постанови.
 
В іншій частині рішення залишено без змін.
 
У серпні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2020 року касаційну скаргу було залишено без руху і надано строк для усунення недоліків щодо надання доказів на підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження та зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
У жовтні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали, надіслані на виконання вимог ухвали від 10 вересня 2020 року, які містять клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 
 
У своєму клопотанні заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин у зв`язку з введенням на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Посилання заявника на необхідність відступленнявід висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не можуть бути враховані Верховним Судом в якості підстави касаційного оскарження, оскільки уточнена касаційна скарга не містить посилання на конкретний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду, від висновків якого необхідно відступити. 
 
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Задовольнити клопотання ОСОБА_1  про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року. 
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Печерського районного суду міста Києва цивільну справу № 757/54438/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 26 листопада 2020 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                               Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   С. Ф. Хопта