Постанова
Іменем України 
 
28 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 125/621/18
провадження № 61-3581св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Левицька-Корчун Вікторія Ігорівна, на рішення Барського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року у складі судді Хитрука В. М. та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2019 року у складі колегії суддів: Зайцева А. Ю., Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
 
Позовна заява мотивована тим, що 02 березня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір позики № 1/2015, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 135 000,00 грн, що еквівалентно 110 000,00 доларів США, ОСОБА_2 зобов`язався повернути в строк до 01 грудня 2015 року 50 % від суми позики, а до 01 лютого 2016 року - залишок цієї суми. На підтвердження укладення цього договору ОСОБА_2 надав розписку.
ОСОБА_2 умови договору не виконав, кошти не повернув.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив суд стягнути зі ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 135 000,00 грн.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 березня 2015 року № 1/2015 у розмірі 3 135 000,00 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суди постановили, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, у встановлений строк грошові кошти не повернув, то з нього підлягає стягненню сума боргу за договором позики.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду,  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Левицька-Корчун В. І., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Барського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин вимоги статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також не взяли до уваги висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13), від 11 листопада 2015 року (провадження № 6-1967цс15), від 12 квітня 2017 року (провадження № 6-487цс17). Укладений між сторонами договір позики фактично є договором новації за іншими борговими зобов`язаннями, які виникли між Фермерським господарством «Ходацький рід» (далі - ФГ «Ходацький рід») та Приватним підприємством «Бізон-Тех 2006» (далі - ПП «Бізон-Тех 2006»), Приватним підприємством «Бізон-Тех 2012» (далі - ПП «Бізон-Тех 2012»), співвласником якого є ОСОБА_1 . Наявність заборгованості у розмірі 110 000,00 доларів США у ФГ «Ходацький рід» перед ПП «Бізон-Тех 2006» та ПП «Бізон-Тех 2012» підтверджується судовими рішеннями господарських судів.
Таким чином, суди попередніх інстанцій не виявили справжню правову природу укладеного між сторонами договору.
Крім того, суди не врахували, що всі боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 . ОСОБА_2 погасив.
Також судами першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду Куйбишевським районним судом Запорізької області справи № 319/559/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та боргової розписки від 02 березня 2015 року.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві та доповненнях до відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що новація - це угода про зміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. ОСОБА_2 не надав суду докази того, що він має якесь відношення до ФГ «Ходацький рід», оскільки єдиним власником і засновником цього підприємства є ОСОБА_3 - колишня дружина ОСОБА_2 . Також ОСОБА_2 не підтверджено належними доказами те, що сума позики є сумою боргу ФГ «Ходацький рід» перед ПП «Бізон-Тех 2006» та ПП «Бізон-Тех 2012» і що ці кошти були повернуті.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Левицька-Корчун В. І., на рішення Барського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2019 року і витребувано із Барського районного суду Вінницької області цивільну справу № 125/621/18.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
02 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики № 1/2015, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 готівкові грошові кошти у розмірі 3 135 000,00 грн, що еквівалентно 110 000,00 доларів США, ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику ОСОБА_1 у такі строки: не пізніше 01 грудня 2015 року - 50 % суми позики, не пізніше 01 лютого 2016 року - залишок суми позики.
 
Договір позики від 02 березня 2015 року № 1-2015 підтверджується борговою розпискою до цього договору.
 
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23 червня 2015 року у справі № 902/930/14 позов ПП «Бізон-Тех 2006» до ФГ «Ходацький Рід» про стягнення коштів задоволено.
Стягнуто з ФГ «Ходацький Рід» на користь ПП «Бізон-Тех 2006» 37 298,63 грн, пеню в розмірі 434,34 коп.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення Господарського суду Вінницької області від 23 червня 2015 року набрало законної сили.
 
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 10 листопада 2014 року у справі № 902/719/14 за позовом ПП «Бізон-Тех 2012» до ФГ «Ходацький Рід» про стягнення коштів, та за зустрічним позовом ФГ «Ходацький Рід» до ПП «Бізон-Тех 2012» про визнання договору частково недійсним позов ПП «Бізон-Тех 2012» задоволено частково.
Стягнуто з ФГ «Ходацький Рід» на користь ПП «Бізон-Тех 2012» 117 875,00 грн - основного боргу, 56 585,30 грн - індексація ціни товару, 17 681,25 грн - штрафу, 4 624,57 грн - пені.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ФГ «Ходацький Рід» відмовлено.
 
Рішення Господарського суду Вінницької області від 10 листопада 2014 року набрало законної сили.
 
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 04 серпня 2014 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного господарського суду від 09 жовтня 2014 року, у справі № 902/673/14 за позов ПП «Бізон-Тех 2006» до ФГ «Ходацький Рід» про стягнення коштів задоволено частково.
Стягнуто з ФГ «Ходацький Рід» на користь ПП «Бізон-Тех 2006» 454 922,50 грн - основного боргу, 226 920,55 грн - індексації ціни товару, 80 000,00 грн - штрафу, 20 000,00 грн - пені за період з 16 жовтня 2013 року до 14 квітня 2014 року.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ФГ «Ходацький Рід» до ПП «Бізон-Тех 2006» про визнання недійсними пунктів договору поставки відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Вищого господарського суду України від 15 грудня 2014 року рішення Господарського суду Вінницької області від 04 серпня 2014 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09 жовтня 2014 року в частині часткового задоволення позовних вимог ПП «Бізон-Тех 2006» до ФГ «Ходацький Рід» про стягнення 80 000,00 грн штрафу і 20 000,00 грн пені та в частині відмови у задоволенні інших позовних вимог скасовано, направлено справу на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.
 
Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року та постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року, у справі № 319/559/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.
 
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
 
Допускається пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 підтвердив факт отримання грошей від  ОСОБА_1 розпискою.
 
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. 
 
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
 
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
 
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
 
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13) та від 11 листопада 2015 року (провадження № 6-1967цс15).
 
Статтею 1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути змінений позиковим зобов`язанням.
 
Зміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України).
 
Відповідно до частин другої, четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.
 
У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 609/67/18 (провадження № 61-43444св18) зазначено, що «зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації.
 
Таким чином, новація - це угода про заміну первинногозобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.
 
Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання».
 
Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, встановили, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за договором позики, його посилання на те, що укладений між сторонами договір позики фактично є договором новації за іншими борговими зобов`язаннями, які виникли між ФГ «Ходацький рід» та ПП «Бізон-Тех 2006», ПП «Бізон-Тех 2012», не підтверджені належними доказами відповідно вимог статті 81 ЦПК України.
 
Укладений між сторонами договір позики від 02 березня 2015 року № 1/2015, стягнення заборгованості за яким є предметом позову в цій справі, не містить вказівки на первинне і нове зобов`язання та намірів сторін вчинити новацію, тобто припинити існуюче зобов`язання і замінити його новим.
 
Щодо вимог касаційної скарги про необґрунтовану відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Куйбишевським районним судом Запорізької області справи № 319/559/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним необхідно зазначити таке.
 
Відповідно до статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
 
Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.
 
Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до збільшення розумного строку розгляду справи, який є однією з основних засад цивільного судочинства України (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, стаття 2 ЦПК України).
 
Таким чином, суд першої інстанцій обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.
 
Крім того, згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень Верховним Судом встановлено, що у справі № 319/559/18 рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року та постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики від 02 березня 2015 року № 1/2015 не виконав, тому наявні підстави для задоволення позову.
 
Інші доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Левицька-Корчун Вікторія Ігорівна, залишити без задоволення.
 
Рішення Барського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                  Г. В. Коломієць

                                                                                                                   Р. А. Лідовець 

                                                                                                                   Ю. В. Черняк