ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

16 жовтня 2020 року
м. Харків

справа № 644/4346/19
провадження № 22-ц/818/4322/20

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого –         Пилипчук Н.П.,
суддів –                Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи : 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 ,
третя особа – Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу 

за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків про зменшення розміру аліментів, часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам і розстрочку її сплати,

за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09 червня 2020 року, ухвалене суддею Ізмайловим І.К., в залі суду в м. Харків, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом 
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на даний час він перебуває у шлюбі і на його утриманні знаходиться дружина ОСОБА_3 та спільна донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійної офіційної роботи не має, у зв`язку з цим, знаходиться в скрутному матеріальному становищі, а тому, позбавлений можливості сплачувати заборгованість за аліментами та аліменти у визначеному раніше розмірі. 
У зв`язку із чим просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2013 року на користь відповідача, на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог – відмовлено. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, який задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо зміни матеріального стану та погіршення здоров`я. Також вказує, що судом не було враховано наявність у позивача іншої сім`ї та необхідності її утримувати, суд помилково вважав, що сам по собі факт народження другої дитини не є підставою для зменшення розміру аліментів. Вказує, що його сімейний стан змінився у зв`язку із народженням ІНФОРМАЦІЯ_3 доньки, яку він також зобов`язаний утримувати. Вказує, що відсутність судового рішення про стягнення з нього аліментів не свідчить про невиконання ним батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини. 
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем доказами не підтверджуються обставини про те, що його матеріальний стан змінився в бік його зменшення, а матеріальний стан відповідача - в бік його збільшення; погіршився або поліпшився стан здоров`я когось із них. Наявність у позивача іншої сім`ї та дитини не позбавляє його обов`язку утримувати свого сина від шлюбу з відповідачем.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, що згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2013 року, з ОСОБА_6 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину, починаючи з 01 жовтня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9).
На підставі свідоцтва про зміну імені, виданого 07 квітня 2017 року Орджонікідзевським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області прізвище « ОСОБА_7 » змінено на « ОСОБА_8 » (а.с. 10).
З 18 травня 2017 року позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с. 11).
Відповідно до копії свідоцтва про народження від 18 травня 2017 року серії НОМЕР_2 , від даного шлюбу народилась ОСОБА_4 (а.с. 12).
Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.
В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Таким чином, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.
Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.
Так, на підтвердження обставин зміни у сімейному стані позивача, останнім подано свідоцтво про шлюб, у відповідності до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_9 18 травня 2017 року року зареєстрували шлюб (а.с. 11).
У цьому шлюбі позивач має доньку ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).
Подані позивачем докази, у своїй сукупності, дають суду підстави вважати, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 змінився спочатку сімейний стан позивача, який в свою чергу, потяг зміни у майновому стані позивача, на утриманні якого фактично знаходиться інша сім`я, про яку він також зобов`язаний піклуватися.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеними обставинами про зміну двох умов, визначених ч.1 ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, а саме: змінився сімейний стан, внаслідок одруження та народження ще однієї дитини, а також змінився майновий стан, внаслідок наявності утриманців.
Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, однак, оцінюючи докази з точки зору достатності, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 80 ЦПК України, суд приходить до переконання, про необхідність зміни розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача, до 1/6 частини його заробітку (доходів) на кожну дитину, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімумі дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цього рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття.
При цьому, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України, позбавлений можливості врахувати сімейний та майновий стан відповідача, однак зміни, що відбулися у майновому та сімейному стані платника аліментів дають суду всі підстави для зменшення розміру аліментів до визначеного рівня, таке зменшення буде достатнім у даній спірній ситуації, забезпечить рівноцінний розвиток усіх дітей, батьком яких являється позивач.
Щодо позовних вимог про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам і розстрочку її сплати колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.
З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
При цьому, слід звернути увагу на те, що це право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Обставини, зазначені позивачем, а саме, зміна сімейного стану позивача та народження дитини, яка перебуває на його утриманні, не звільняє його від обов`язку утримувати іншу дитину, яка з ним не проживає .
Вказані позивачем обставини не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, проте враховані при вирішенні питання щодо зміни розміру аліментів у відповідності до вимог ст.192 СК України.
Позивач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні розмірі. Належні допустимі докази протилежного у цій справі відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 допустив заборгованість по аліментам у зв`язку з їх неповною сплатою .
Крім того, як вбачається з позовної заяви позивач не посилався на тяжку хворобу або іншу обставину, що має істотне значення, як на підставу для повного чи часткового звільнення від сплати аліментів.
Інших обставин, які мають істотне значення у розумінні ст.197 СК України для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості , ОСОБА_1 не навів та у порушення вимог ст.ст.12,13,76-81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів ,які свідчили про наявність у нього підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментам та розстрочки їх сплати.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню у відповідній частині. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09 червня 2020 року – в частині відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.
Стягувати з  ОСОБА_1  (РНОКПП  НОМЕР_3  ), на користь  ОСОБА_2 , на утримання дитини -  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цього рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                С.С. Кругова                                                                                 
                                                                       О.Ю. Тичкова