ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року	Львів	Справа № 140/2350/19 пров. № СК-857/11153/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Довгої О.І.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №140/2350/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Плахтій Н.Б., справу розглянуто в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 12.09.2019р.),-

                                                   В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа Волинський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 28.05.2014 по 31.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та 28.07.2014 під час виконання бойового завдання отримав поранення. 19.06.2015 військово-лікарська комісія Західного регіону встановила, що поранення ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Внаслідок отриманого поранення медико-соціальна експертна комісія 04.12.2014 та 15.07.2015 встановила позивачу 5%, а потім 25% відповідно втрати працездатності без встановлення інвалідності. Згідно з нормами чинного законодавства йому була виплачена компенсація в зв`язку з втратою працездатності.
Позивач також зазначив, що після встановлення йому 28.07.2017 медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) ІІІ групи інвалідності він звернувся до МО України через Волинський ОВК із заявою та підтверджуючими документами про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до чинного законодавства, з врахуванням раніше виплаченої суми. Однак відповідач рішенням, оформленим протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 27.10.2017 №114, посилаючись на частину 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відмовив у призначенні такої допомоги у зв`язку з тим, що групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Позивач вважає таку відмову неправомірною та незаконною, оскільки поранення та захворювання відразу відповідало ІІІ групі інвалідності, не з його вини не могли відразу встановити точні діагнози та виявити всі осколки в тілі. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи з 28 липня 2017 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 жовтня 2017 року №114. Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 28 липня 2017 року, з урахуванням проведених виплат, та факту подання усіх документів, передбачених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазнає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Таким чином, оскільки позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, то підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності відсутні. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених у скарзі, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Позивач та третя особа в судове не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 у період з 28.05.2014 по 31.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (далі - АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (Донецькій та Луганській областях), що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2014 №8426.
Позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 20.05.2015.
28.07.2014 солдат ОСОБА_1 отримав вогнепальне множинне осколкове поранення лівої верхньої кінцівки, що слідує з довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2014 №210 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Як слідує із свідоцтва про хворобу від 13.01.2015 №15/2, військово-лікарська комісія терапевтичного профілю ВМКЦ Західного регіону за розпорядженням командира військової частини пп НОМЕР_3 від 16.12.2014 №222 провела огляд ОСОБА_1 та встановила, що його поранення, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та визнала його обмежено придатним до військової служби.
Відповідно до витягу з протоколу військово-лікарської комісії Західного регіону №410 від 19.06.2015 захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
04.12.2014 обласною МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 встановлено 5% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою серії ВЛН №0000456 від 09.12.2014.
15.07.2015 обласною МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою серії ВЛН №0000218 від 15.07.2015.
28.08.2017 позивачу відповідно до довідки до акта огляду Волинської МСЕК серія 12 ААА №745421 встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності - захворювання ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
05.07.2018 позивачу відповідно до довідки до акта огляду Волинської МСЕК серія 12 ААА №759221 повторно встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності - захворювання ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 19.09.2017 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та доданими до неї документами про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи.
25.09.2017 заява та документи позивача були ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслані для розгляду до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Комісія МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 27.10.2017 (витяг з протоколу №114) дійшла висновку про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена в сумі 21315,00 грн.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяв всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними  з огляду на наступне.
Згідно статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), у ст.1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Положеннями п.«б» ч. 1 ст. 16-2 даного Закону (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп. 4 п. 2 ст. 16 цього Закону).
За приписами ч.ч. 2,4 ст.16-3 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).
Відповідно до ч. 2 п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п.8 Порядку №975 (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (п.8 Порядку №975).
В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII у Законі №2011-XIІ п. 4 ст. 16-3 доповнено абз. 2 наступного змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Отже, нормами Закону №2011-XII передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.
При цьому положення статті 16-3 цього Закону застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).
В свою чергу, ст.16 Закону №2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а ст.16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналізуючи зазначені норми та підставу для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, колегія суддів дійшла висновку про те, що обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги поширюється винятково на випадки, коли під час повторного огляду у понад дворічний строк:
1) змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, або
2) змінився відсоток ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності.
Таким чином вказані випадки є самостійними та не можуть поєднуватися (інакше кажучи, вони поширюються лише на випадки або зміни групи інвалідності, або зміни відсотка ступеня втрати працездатності).
В той же час абз.2 п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XIІ не містить часових обмежень для випадків коли після первинного встановлення часткової втрати працездатності особі вперше встановлюється інвалідність.
Первинне встановлення інвалідності є окремими випадком, який дає право на виплату окремого виду допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.
З даного приводу колегія суддів зауважує, що у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності, тому, посилання відповідача на те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених у абз. 2 п.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ та п. 8 Порядку №975, є помилковим.
Колегія суддів також зауважує, що у даній справі ІІІ група інвалідності встановлена позивачу первинно.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи відповідно до Порядку №975 та ст.ст.16,16-3 Закону №2011-ХІІ у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено також у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №120/3358/19-а, і тому згідно статті 242 КАС України апеляційний суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №140/2350/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.      

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 16.11.2020р.