П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року
м. Рівне

Справа № 2-1697/10
Провадження № 22-ц/4815/1348/20

Головуючий у Здолбунівському районному суді 
Рівненської області: суддя Ковалик Ю.А.
Ухвалу суду першої інстанції проголошено
повним текстом за відсутності учасників справи
та їх представників: 17.08.2020 у м. Здолбунів
Рівненської області 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
заінтересована особа (стягувач): Державна іпотечна установа;
боржники: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

представники учасників справи: 
боржника – адвокат Нікольченко Борис Борисович;

за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Нікольченка Бориса Борисовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2020 року у цивільній справі за заявою Державної іпотечної установи про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року в суд звернулася Державна іпотечна установа (далі – ДІУ) із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №2-1697/10 за позовом Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (далі – АТ "Банк "Фінанси та кредит" або банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 
Мотивуючи заяву, вказувалося про укладення 11 лютого 2015 року між банком та ДІУ договору відступлення права вимоги №17/4-В, за умовами якого відбулося переуступлення прав вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), зазначеними в додатках цього правочину, в т.ч. і щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Тому вважає, що оскільки АТ "Банк "Фінанси та кредит" вибуло із виконавчого провадження, тому стягувачем, як новим кредитором, є саме ДІУ.
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2020 року заяву задоволено.
Замінено вибулого стягувача АТ "Банк "Фінанси та кредит" на правонаступника – ДІУ щодо виконання рішення у справі №2-1697/10 за позовом АТ "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/55097-26 від 20 лютого 2008 року.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у порушенні норм процесуального права.
На її обґрунтування зазначалося те, що на виконанні Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області перебуває виконавчий лист №2-1697/10, який виданий 15.10.2010 Здолбунівським районним судом, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ "Банк "Фінанси та кредит" 651 052, 55 гривень заборгованості за кредитом.
Разом з тим, 15 червня 2015 року виконавчий лист №2-1697/10, що виданий 15.10.2010 Здолбунівським районним судом на примусове виконання судового рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 651 052, 55 гривень заборгованості за кредитом, було повернуто стягувачеві відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".
Повторно до примусового виконання даний виконавчий документ не звертався. Тобто вважає, що ДІУ було чітко сформульовано позовні вимоги про заміну стягувача у відкритому виконавчому провадженні, де боржником виступає саме ОСОБА_2 .
При цьому подана ДІУ заява не містила вимог про визначення судом ефективного способу захисту права заінтересованої особи, а тому, на її думку, суд вийшов за межі позовних вимог ДІУ.
Крім того, виконавче провадження на підставі поданої заяви відкрито в порушення вимог ст.ст. 442, 12, 13, 183 ЦПК України, оскільки через відсутність доказів про направлення копії заяви іншим учасникам справи суд повинен був повернути її без розгляду заінтересованій особі. 
З викладених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, повернувши заяву ДІУ.
Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подавався, хоча про таке право їм було роз`яснено.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заяви, адже внаслідок переуступлення прав вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо) на підставі договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року, в т.ч. і щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , правонаступником стягувача – АТ "Банк "Фінанси та кредит" стала ДІУ, яка набула прав та обов`язків нового кредитора.
Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, 27 листопада 2015 року державним виконавцем Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області відкрито виконавче провадження №49625451 відповідно до виконавчого листа №2-1697/10, виданого 15.10.2010 Здолбунівським районним судом Рівненської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ "Банк "Фінанси та кредит" 651 052, 55 гривень заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/55097-26 від 20 лютого 2008 року та 1 820 гривень судових витрат.
29 лютого 2012 року державним виконавцем Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області відкрито виконавче провадження згідно з виконавчим листом №2-1697/10, що виданий 15.10.2010 Здолбунівським районним судом Рівненської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк "Фінанси та кредит" 651 052, 55 гривень заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/55097-26 від 20 лютого 2008 року та 1 820 гривень судових витрат.
В подальшому, 15 червня 2015 року, даний виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Повторно виконавчий лист №2-1697/10 не пред`являвся.
11 лютого 2015 року між АТ "Банк "Фінанси та кредит" і ДІУ було укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, за умовами якого відбулося переуступлення прав вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), що зазначені у додатках до правочину, в т.ч. і щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні правовідносин, які склалися, до застосування підлягають норми матеріального і процесуального права, на застосуванні яких наполягав ДІУ, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву заінтересованої особи, замінивши стягувача – банк на його правонаступника – ДІУ щодо виконання рішення у справі №2-1697/10 за позовом АТ "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відповідні висновки про що відобразив в оскаржуваній ухвалі. 
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Таке ж положення міститься і в ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", де зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін, виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу і за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13. 
З нею погодився і Верховний Суд, зокрема у постановах від 06 лютого 2018 року (справа №2-1072/11), від 21 березня 2018 року (справа №6-1355/10), від 05 листопада 2018 року (справа №760/2660/18) , від 17 квітня 2019 року (справа № 2-1681/11) та від 11 лютого 2020 року (справа №61-3200св19).
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин повинен враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з огляду на що припиняється її статус сторони виконавчого провадження, а її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язання.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
Тому колегія суддів вважає, що автор апеляційної скарги помиляється, посилаючись на те, що заява не може бути задоволеною через те, що виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь банку не є відкритим, а виконавчий документ – повернуто, позаяк норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер.
Імперативність цієї статті полягає у тому, що у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. 
Не згоден апеляційний суд із застосованими заявником в апеляційній скарзі поняттями "позовні вимоги" та "ефективний спосіб захисту права", оскільки ці терміни стосуються виключно розділу ІІІ "Позовне провадження" Цивільного процесуального кодексу України, тоді як відносини виникли і регулюються положеннями розділу VІІІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" цього Кодексу.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення ст.ст. 442, 12, 13, 183 ЦПК України, то вони не заслуговують на увагу.
Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
       Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання процесуального питання, заявник не надав, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
Відсутні й порушення норм процесуального права, що є обов`язковими підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).
Решта аргументів апеляційної скарги колегією суддів визнаються необґрунтованими і тому такими, що не заслуговують на увагу.
Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норма матеріального і процесуального права при її постановленні.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2020 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08.12.2020

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 С.В.Боймиструк 

Н.М.Ковальчук