ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 0440/6005/18	

головуючий суддя І інстанції – Дєєв М.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 в адміністративній справі №0440/6005/18 за позовом   ОСОБА_2  до  Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2  звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив: 
- визнати незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині не здійснення нарахування починаючи з 01.01.2012р. суми основної (державної) пенсії по інвалідності, відповідно до приписів ст. ст. 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991р., підпункту 4 пункту 3, п. 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210, з урахуванням заробітної плати у розмірі 965,71 карб, отриманої за роботу по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в період 26.04.-05.05.1986р., згідно довідки Регістру судноплавства України від 13.12.2004р. № 51.26-3592, у розмірі не нижчому за 10 182,73 гривень;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати пенсію починаючи з 01.01.2012р. основну (державну) пенсію по інвалідності, відповідно приписів ст. ст. 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991р., підпункту 4 пункту 3, п. 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210, з урахуванням заробітної плати у розмірі 965,71 карб, отриманої за роботу по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в період 26.04.-05.05.1986р., згідно довідки Регістру судноплавства України від 13.12.2004р. № 51.26-3592, у розмірі не нижчому за 10 182,73 гривень, та виплатити заборгованість за відрахуванням фактично сплаченої державної пенсії за цей період, за 12 місяців одночасно, а решту протягом наступних 12 місяців рівними частинами, з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою пенсії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2  було задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування фактичної заробітної плати позивачу за роботу в зоні відчуження довідки Регістра судноплавства України  від 13.12.2004 року №51.26-3592 під час проведення перерахунку пенсії позивачу  з 01.10.2017 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії позивачу з 01.10.2017 року з врахуванням фактичної заробітної плати позивача за роботу в зоні відчуження згідно довідки Регістра судноплавства України  від 13.12.2004 року №51.26-3592.
В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
26.03.2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив:
-  визнати виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 року у справі № 0440/6005/18 неправомірним;
-  визначити порядок належного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 року у справі № 0440/6005/18.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року в задоволенні заяви позивач було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участь у справі, але вважає, що її права порушені, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким наведену заяву задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідачем неналежним чином виконується рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року в частині розрахунку належної позивачу пенсії, що свідчить про вчинення останнім дій протиправного характеру.
Головним Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Вирішуючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги останньої є безпідставними, а відтак в її задоволенні слід відмовити.
Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно ст. 129-1 Конституції України, контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
В абз. 1 пп. 3.2 п. 3 рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 року зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.
До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.
Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.
У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що за позивачами, на користь яких ухвалені судові рішення та які перебувають в процесі виконання, закріплено право на звернення до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання таких судових рішень.
Як вбачається зі змісту заяви позивача, останній обґрунтовує протиправність дій пенсійного органу з неналежного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року, посиланням на нездійснення розрахунку розміру пенсії за формулою, яка передбачена Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.
Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що питання щодо розрахунку позивачу основної пенсії за формулою, що передбачена п. 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 виходячи із заробітку за 5 днів роботи у Чорнобильській зоні в квітні 1986 року - 636,55 грн та з урахуванням індексації не було предметом спору у справі № 0440/6005/18.
Поряд з вказаним, резолютивна частина рішення суду від 13.09.2018 року ухваленого за наслідками розгляду цієї справи не містить приписів зобов`язального характеру щодо такого розрахунку та виплати позивачу індексації.
Таким чином, з наведених обставин вбачається, що подана позивачем заява фактично містить вимоги, які стосуються вирішення нового спору та які в свою чергу не можуть бути вирішені за наслідками розгляду заяви поданої в порядку положень статті 383 КАС України.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність поданої заяви,  а відповідно відсутності правових підстав для її задоволення.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що станом на час звернення апелянтом з апеляційною скаргою на судове рішення, останнім не було надано доказів наявності права на спадкування після померлого, зокрема на пенсійні виплати позивача, та як наслідок не доведено наявність у останнього порушеного права.
Відносно вимоги апелянта щодо визнання його правонаступником ОСОБА_2 на стадії виконавчого проваження, то  колегія суддів апеляційного суду зазначає, що остання має вирішуватись в порядку ст. 379 КАС України, а відповідно не може бути задоволена в межах розгляду даної апеляційної скарги.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 в адміністративній справі №0440/6005/18 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає на підставі ч. 2 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко