Дата документу 02.12.2020 Справа № 330/1959/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 330/1959/15 
Провадження №22-ц/807/2461/20 
Головуючий в 1-й інстанції – Федорець С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Онищенко Е.А., Бєлка В.Ю.,	
секретар	Семенчук О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року, ухвалене у смт. Якимівка у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наступними підставами. 07 червня 2006 року ПАТ «Укрсоцбанк» та Відповідач уклали Кредитний договір № 325/103-К СМБ, відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу кредит 120000,00 грн. Повернення кредиту згідно п 1.1 повинно було здійснюватися не пізніше 10-числа, кожного місяця, тобто у разі несплати, або неповної сплати щомісячної суми 10 числа, з 1 числа ця несплачена сума вважається простроченою та на прострочену суму починається нарахування пені. Строк сплати процентів згідно п.2.4. - не пізніше 10 числа кожного місяця, наступного за тим, за яким вони були нараховані. Тобто, у випадку, коли проценти вчасно не сплачені, або сплачені не в повному обсязі, з 6 числа починається нарахування пені на нараховані проценти. Пеня згідно п.4.1. Кредитного договору складає подвійну облікову ставку Національного банку України від суми простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу починаючи з наступного дня за днем прострочення. Умови щодо сплати кредиту та відсотків в строк передбачений Договором кредиту відповідачем не виконуються, кредитні кошти Відповідачем не повернуті і станом на 10.09.2015 р. загальна сума простроченої заборгованості Відповідача за кредитним договором складає 249114 (двісті сорок дев`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 38 копійок, яка складається з: - 72 843,00 гривень - заборгованість за кредитом; - 93620,16 гривень - заборгованість за відсотками; - 18 259,31 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; - 19306,26 гривень - пеня за несвоєчасне повернення процентів; - 21925,74 гривень - розмір інфляційних витрат за кредитом; - 23159,90 гривень - розмір інфляційних витрат за відсотками. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 325/103-К СМБ від 07 червня 2006 року у сумі 249 114,38 (двісті сорок дев`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 38 копійок, та стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" відшкодування судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 3736,00 (три тисячі сімсот тридцять сім ) гривень.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року, позов Публічного Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яне Октябрьського району Тюменської області, паспорт НОМЕР_1 виданий Якимівським РВ УМВС України в Запорізькій області 13 березня 1996 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь ПАТ «Укрсоцбанк» на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 , МФО 300023, ЄДРПОУ 00039019 заборгованість за Договором кредиту № 325/103-К СМБ від 07 червня 2006 року у сумі 249 114,38 (двісті сорок дев`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 38 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яне Октябрьського району Тюменської області, паспорт НОМЕР_1 виданий Якимівським РВ УМВС України в Запорізькій області 13 березня 1996 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк" відшкодування судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 3736,00 (три тисячі сімсот тридцять сім) гривень. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги Банку задовольнити частково у розмірі 139183,47 грн. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідач у справі не був повідомлений про розгляд справи, не отримував повістки та копію позовної заяви, тривалий час не знав про існування рішення у справі. Відсотки вказані позивачем у позові розраховані поза межами дії кредитного договору, період розрахунку, який визнається відповідачем з 07 червня 2006 року по 06 червня 2013 року. Відповідно меншим є розмір інфляційних витрат за кредитом та відсотками, а до вимог щодо стягнення пені слід застосувати строк позовної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 червня 2006 року ПАТ «Укрсоцбанк» та Відповідач уклали Кредитний договір № 325/103-К СМБ, відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу кредит 120000 грн.

Згідно проведеного розрахунку (а.с. 7-11) відповідач, всупереч умовам Кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 10.09.2015 р. загальна сума простроченої заборгованості Відповідача за Кредитним договором складає 249114 (двісті сорок дев`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 38 копійок, яка складається з: - 72 843,00 гривень - заборгованість за кредитом; - 93 620,16 гривень - заборгованість за відсотками;- 18 259,31 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; - 19 306,26 гривень - пеня за несвоєчасне повернення процентів; - 21925,74 гривень - розмір інфляційних витрат за кредитом; - 23 159,90 гривень - розмір інфляційних витрат за відсотками.

Задовольняючи вимоги позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у добровільному порядку відповідач вказану заборгованість позивачеві не відшкодував, вона підлягає стягненню у повному обсязі.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом було перевірено за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацію щодо наявності у ньому інформації про вказане правонаступництво.

Встановлено, що у цьому реєстрі здійснено запис про реєстрацію припинення юридичної особи – АТ «Укрсоцбанк» за № 10681120104002877 від 03.12.2019р., а також містяться відомості про юридичну особу – правонаступника, яким зазначено Акціонерне товариство «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ 23494714.

У зв`язку з зазначеним існує необхідність здійснення процесуального правонаступництва шляхом заміни відповідача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника – АТ «Альфа - Банк».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України).

Згідно частини другої статті 59 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини першої статті 158 ЦПК (в редакції на час ухвалення рішення) України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 27 ЦПК України).

Встановлено, що в суді першої інстанції справу було призначено до судового розгляду з викликом сторін.

Відповідно до частин першої, третьої-шостої статті 74 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

За правилами частини першої статті 76 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у судових засіданнях, призначених на 24 листопада 2015 року, 09 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_1 був відсутнім, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений не був.

Надіслані судом судові повістки про розгляд справи, адресовані відповідачу, повернулися до суду з відповідною відміткою поштової установи про неможливість вручення поштового відправлення через відсутність адресату.

Таким чином місцевим судом не були вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи відповідно до статей 74, 76 ЦПК України, відомостей про отримання відповідачем судових повісток про призначення судових засідань на вказані вище дати матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанції зазначені вимоги цивільного процесуального законодавства до уваги не взяв, розглянувши справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи, розгляд справи не відклав, причини неявки відповідача в судове засідання не з`ясував, чим порушив конституційне право вказаної особи на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливість надати суду докази та навести доводи, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи викладене рішення підлягає обов`язковому скасуванню.

Що стосується заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 526 ЦК України зазначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

07.06.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №325/103-К, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 120 000 грн., зі сплатою 17% річних.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати кредит шляхом надання щомісячного платежу до 10 числа кожного місяця в розмірі 1 429 грн з кінцевим терміном погашення заборгованості до 06 червня 2013 року.

Визначаючи розмір заборгованості, позивач зазначав, що розмір основного боргу за кредитним договором (тіло кредиту) становить 72 843 грн, що відповідачем не оспорено.

Разом з тим, з розрахунку банку, доданого до позовної заяви, вбачається що проценти за користування кредитом нараховані і після закінчення строку дії договору. Розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та процентів нарахований вже після закінчення строку договору.

Натомість право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18).

Відтак судова колегія, доходить висновку що у задоволенні вимог позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі – 18259,31 грн. та пені за несвоєчасне повернення процентів у розмірі – 19306,26 грн. слід відмовити.

Що стосується розміру відсотків, які підлягають сплаті, то слід зазначити, що відповідно до розрахунку заборгованості наданому позивачем апеляційному суду 17 листопада 2020 року вони складають 66294,65 грн., З розміром заборгованості за відсотками в такому обсязі погоджується і відповідач. 

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції в порядку статті 625 ЦК України є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Наданий позивачем 17 листопада 2020 року розрахунок інфляційних витрат, нарахованих станом на 06.06.2013 року, відповідає обставинам справи і виконаний арифметично вірно, як щодо розміру інфляційних витрат за неповернутим кредитом – 388,63 грн, так і за відсотками – 354,67 грн

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню за кредитним договором складає 139880,85 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 72 843 грн, заборгованості за відсотками – 66 294,65 грн, інфляційними витратами за кредитом – 388,63 грн, інфляційними витратами за відсотками – 354,57 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 рокуу цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яне Октябрьського району Тюменської області, паспорт НОМЕР_1 виданий Якимівським РВ УМВС України в Запорізькій області 13 березня 1996 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за Договором кредиту № 325/103-К СМБ від 07 червня 2006 року у сумі 139880,85 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 72 843 грн., заборгованості за відсотками – 66 294,65 грн., інфляційними витратами за кредитом – 388,63 грн., інфляційними витратами за відсотками – 354,57 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 07 грудня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С. В. Кухар

Судді:                                                                        Е. А. Онищенко

В. Ю. Бєлка