П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  674/1174/20 
Головуючий у 1-й інстанції:   Шклярук В.М.  
Суддя-доповідач:  Кузьмишин В.М. 
25 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Сапальової Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, начальника СРПП №1 Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №651705 від 13.09.2020 року та закриття провадження у справі, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.
          
          Короткий зміст позовних вимог.
          
          В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора СРПП №1 Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Королівського Романа Сергійовича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №651705 від 13.09.2020 року та закрити провадження у справі. До адміністративного позову представником позивача Наталюком Н.М. додано заяву про поновлення строку на звернення до суду.

          Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

          Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06.10.2020 відмовлено у задоволенні заяви представника Наталюка Н.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на звернення до суду. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора СРПП №1 Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Королівського Романа Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №651705 від 13.09.2020 року та закриття провадження у справі повернуто позивачу.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

          Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати її та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги позивач посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.
              
          Відповідач не правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

          Рух справи у суді апеляційної інстанції.
          
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
              
          Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачем оскаржено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №651705 від 13.09.2020.
          З приєднаної до матеріалів справи копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №651705 від 13.09.2020, вбачається, що розгляд справи відбувся за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
          У доданій до позову заяві про поновлення строку звернення до суду зазначено, що позивач лише 28.09.2020 дізнався про вищезазначену постанову від дружини, яка отримала її поштою, але точну дату отримання вказати не може.          
          Проте, з наявної у матеріалах справи копії супровідного листа Ярмолинецького відділу поліції вбачається, що копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення було направлено ОСОБА_1 14.09.2020.
          На усний запит Ярмолинецьким відділом поліції надано суду фотокопію квитанції про вищевказане поштове відправлення за №3210000553870 від 14.09.2020.
          З роздруківки з веб-сайту Укрпошти видно, що відправлення №3210000553870 вручено особисто 15.09.2020          
          Відмовляючи у поновленні строку звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, вказані у заяві про поновлення строку є неповажними, оскільки ОСОБА_1 15.09.2020 особисто отримав копію постанови поштовим відправленням, що підтверджено належними доказами, а тому відсутні будь-які підстави для поновлення строку на оскарження постанови, в зв`язку з чим позовна заява підлягає поверненню.

Мотивувальна частина.

          Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

          Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -  КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
          Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України  встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
          Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Водночас, згідно зі статтею 286 КУпАП, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). 
          Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
          Згідно з частинами 1 та 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
          Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
          Згідно з пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
          Колегія суддів звертає увагу, що позивач зазначає, що процесуальні строки продовжуються на період дії карантину.
          Таке посилання позивача щодо встановлення карантину саме по собі не може бути поважною причиною пропуску строку оскарження постанови, оскільки останній не вказав, які саме перешкоди для доступу до суду у нього виникли із запровадженням карантину.
          Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про поновлення строку на оскарження постанови серії БАА №651705 від 13.09.2020, однак, суд апеляційної інстанції  вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідність залишення позовної заяви без розгляду з цих підстав.
          Проте, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції недотримано приписів частини 1 статті 123 КАС України, в якій зазначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.
          Приймаючи до уваги вказані вище положення, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача Наталюка Н.М. про поновлення строку на оскарження постанови серії БАА №651705 від 13.09.2020 повинен був залишити позовну заяву без руху та запропонувати позивачу вказати інші підстави для поновлення строку.
          Якщо після залишення вказаної позовної заяви без руху позивач не вкаже інші підстави для поновлення строку, суд на підставі приписів ч.2 ст.123 КАС України повинен повернути позовну заяву особі, яка її подала.          
          Таким чином, судом першої інстанції не було виконано обов`язку, регламентованого процесуальним законодавством, а саме не було залишено позовну заяву без руху.
          Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
          У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
          Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що повернення позивачу позовної заяви без надання відповідного строку на усунення недоліків (подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або зазначення інших підстав для поновлення строку) позбавило останнього права на доступ до правосуддя та не відповідає вимогам чинного законодавства, відтак ухвала суду І інстанції про повернення адміністративного позову є протиправною та підлягає скасуванню.      
          Що стосується вимоги апеляційної скарги позивача про стягнення з відповідача судових витрат за подання скарги, колегія суддів зазначає наступне.
          За змістом пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України розподіл судових витрат здійснює суд, який ухвалив відповідне судове рішення.
          Згідно з частиною 1 статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
          Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
          Частиною 6 цієї статті визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
          Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). (ч.7 ст.139 КАС України).
          Аналізуючи положення ст. 139 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що розподіл судових витрат, зокрема судового збору за подання апеляційної скарги, здійснює суд першої інстанції, що ухвалив рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Право ж суду апеляційної інстанції на зміну цього розподілу виникає у зв`язку із зміною судового рішення або ухвалення нового по суті позовних вимог.
          Отже, розподіл судових витрат - це процесуальне питання, яке вирішує суд при ухваленні рішення по суті спору. При цьому вказане питання не є позовною вимогою.
          Таким чином, за правилами процесуального законодавства, прийняття рішення про скасування ухвали суду із направленням справи для продовження розгляду унеможливлює вирішення питання про зміну розподілу судових витрат, сплачених у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, так і про розподіл судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції.          
          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 756/6141/16-а. 

          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
          
          Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дослідивши всіх обставин, дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.
          За правилами частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
          Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду справи.   

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329, 353 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, начальника СРПП №1 Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №651705 від 13.09.2020 року та закриття провадження у справі скасувати.
Справу направити до  Дунаєвецького районного суду Хмельницької області  для продовження розгляду.
В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.