УХВАЛА
03 грудня 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/3884/20 

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду                                                               Огороднік К.М.

перевіривши матеріали касаційної скарги  Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод»

на рішення Господарського суду  міста Києва  від 28.07.2020 року
та на постанову  Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 року

у справі № 910/3884/20
за позовом Державного підприємства "Луганський Авіаційний ремонтний завод"     
до     Держави України в особі:
1) Міністерства юстиції України
2) Державної казначейської служби України
про відшкодування шкоди 4 782 191,04 грн., яка заподіяна особі незаконною бездіяльністю органу державної влади, його посадовою особою,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду  міста Києва  від 28.07.2020 року у задоволенні позову до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди 4 782 191,04, яка заподіяна особі незаконною бездіяльністю органу державної влади, його посадовою особою, відмовлено повністю.

Постановою  Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 у справі                    № 910/3884/20, залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 у справі № 910/3884/20, залишено без змін. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладено на Державне підприємство «Луганський авіаційний ремонтний завод».

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод»  (надіслана 09.11.2020 року, що підтверджується конвертом Укрпошта Експрес) на рішення Господарського суду  міста Києва  від 28.07.2020 року та на постанову  Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 року у справі  № 910/3884/20, в якій просить суд скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовну заяву  та стягнути з  Держави Україна  за рахунок  коштів державного бюджету  України на користь Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод» грошові кошти  в розмірі 4  782  191,04 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди. 

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суддею-доповідачем встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 287-291 ГПК України, з огляду на таке. 

08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-ІХ, згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту четвертого частини другої статті 287 ГПК України на скаржника покладається обов`язок обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). При цьому касаційна скарга має містити мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для касаційного оскарження судових рішень, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Зважаючи на наведене скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, вичерпних обґрунтувань, позаяк відкриття касаційного провадження за відсутності або неточності таких обґрунтувань може призвести до порушено принципу «правової визначеності».
Так, в обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Невірне на думку скаржника застосування судами першої та апеляційної інстанції Наказу Міністерства юстиції №115/5 від 30.01.2015 року та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04. 2014 року №1207-VII не є очевидним та явним виконанням приписів пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі.

Крім того, скаржником не наводиться обґрунтування порушення яких саме норм процесуального права припустилися суди  першої та апеляційної інстанції, тобто у чому конкретно полягало порушення норм процесуального права та чи є таке порушення підставою для відкриття касаційного провадження на підставі відповідного пункту частини другої статті 287 ГПК України у контексті статті 310 ГПК України (частини першої та/або відповідного пункту (пунктів) частини третьої).

Отже, перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки у порушення цього пункту у ній не зазначено конкретно передбачений пункт (пункти) частини другої статті 287 цього Кодексу як підставу касаційного оскарження з належним обґрунтуванням у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції.

Крім того відповідно до частини 3 статті 290 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає такого підтвердження.
Частиною 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
За змістом частин 1, 2 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
До касаційної скарги Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод», підписаної адвокатом О.О. Пантюшенко не додано копію свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю та документу, що посвідчує повноваження представника звертатись до суду з відповідною касаційною скаргою. Оскільки скаргу подано безпосередньо до суду касаційної інстанції, Верховний Суд не має можливості у встановлений законом строк перевірити наявність таких документів у матеріалах справи. Станом на час перевірки касаційної скарги на відповідність ст.290 Господарського процесуального кодексу України матеріали справи у суді відсутні.
Відповідно до частин 2, 5 ст. 292 та ст. 174 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі    ч. 2    статті    292 ГПК України.
Керуючись статтями 58, 60,174, 234, 235,  287,   290,  292 ГПК України,  Верховний Суд,   - 

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод» на рішення Господарського суду  міста Києва  від 28.07.2020 року та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 року у справі № 910/3884/20 - залишити без руху.

2.Надати Державному  підприємству «Луганський авіаційний ремонтний завод» строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме:   надати належні докази на підтвердження повноважень особи, що підписала касаційну скаргу; виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

3.Роз`яснити скаржнику, що невиконання вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод» на рішення Господарського суду  міста Києва  від 28.07.2020 року та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 року у справі № 910/3884/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Касаційного господарського суду  
у складі Верховного Суду                                                                           Огороднік К.М.