ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 р.	Справа № 480/3479/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції С.М. Гелета) від 04.09.2020 року (повний текст рішення складено 04.09.20 року) по справі №480/3479/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив зобов`язати провести перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії у відповідності з вимогами ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", виходячи з основного розміру 55 % грошового забезпечення при вислузі 20 років, обрахованої відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії, починаючи з 31.12.2008 року, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у грудні 2008 року позивач був звільнений з органів внутрішніх справ на пенсію за п. 64 пп. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. На думку позивача, при призначенні пенсії за вислугу років згідно п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" відповідач не враховував підстави звільнення - через хворобу, шо мало наслідком невірне визначення її розміру (50% замість  55 % грошового забезпечення). Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визначення пенсії виходячи із 55% від грошового забезпечення. Проте, відповідач  відмовив у здійсненні перерахунку. Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності визначення позивачу розміру призначеної пенсії. Зазначив, що юридично визначальним у спірних правовідносинах є саме факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність позивача до проходження служби. А тому, відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" позивач має право на отримання пенсії виходячи із розміру 55 % грошового забезпечення.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач відповідно до наказу Управління МВС України в Сумській області від 26.12.2008 №155о/с звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п.64 пп. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з посади помічника начальника Путивльського районного відділу оперативного чергового чергової частини штабу, з 30.12.2008.
З 31.12.2008 року позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" виходячи із розміру 50 % грошового забезпечення.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області із заявою щодо перерахунку пенсії, у якій просив здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2016 року з врахуванням додаткових 5 % до пенсії, як звільненому у відставку за станом здоров`я (через хворобу).
Листом від 21.04.2020 Головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області повідомило про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії виходячи із основного розміру пенсії 55% грошового забезпечення.
Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а у запас у зв`язку з хворобою, то відповідно до наведених норм позивачу правомірно призначено пенсію у розмірі 50 % грошового забезпечення, а тому відсутні підстави проведення перерахунку та виплати пенсії позивача у розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За змістом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, станом на дату призначення позивачу пенсії), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Пунктом 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення №114, в редакції на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ), встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Згідно з п. 65 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.
Оскільки позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 "б" (через хворобу), а не “у відставку через хворобу” (п. 65 “б” Положення №114), то відповідно до наведених норм позивачу правомірно призначено пенсію у розмірі 50 % грошового забезпечення.
Доводи позивача з приводу того, що з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" він набув право на обчислення пенсії виходячи із 55 % відповідних сум грошового забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
02.07.2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), п.п. 6 п. 6 Розділу XI ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ якого були внесені зміни у п. “а” ч. 1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, а саме, -  після слів “за станом здоров`я” підпункт доповнений словами “особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію”.
Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 77 Закону України № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції.
Колегія суддів зазначає, що зміни внесені у п. “а” ч. 1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” визначають розмір пенсії у відсотковому відношенні до розміру грошового забезпечення виключно поліцейських. 
При цьому, розміри встановлені ст. 13 вказаного Закону застосовуються до осіб, що звільняються зі служби  при призначенні пенсії, підстави перерахунку вже призначених пенсій врегульовані ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”
Матеріалами справи встановлено,  позивач службу в поліції не проходив та за пунктами 2, 3 частини першої статті 77 Закону України № 580-VIII не звільнявся, оскільки був звільнений з органів внутрішніх справ в 2008 році, до набрання чинності вказаним Законом.
Так, позивач був звільнений в запас через хворобу згідно п. “б” ст. 64 Положення №114, а не у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України № 580-VIII.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а у запас у зв`язку з хворобою, то відповідно до наведених норм позивачу правомірно призначено пенсію у розмірі 50 % грошового забезпечення, а тому відсутні підстави проведення перерахунку та виплати пенсії позивача у розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає в діях відповідача порушень прав позивача, які підлягають судовому захисту. 
Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, ця справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року по справі №480/3479/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  17.12.2020 року