Справа № 127/10596/20
Провадження № 22-ц/801/1632/2020
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року	Справа № 127/10596/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Панасюка О.С. (суддя – доповідач), 
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у складі судді Ан О. В. 13 липня 2020 року (дата складання повного тексту рішення – 15 липня 2020 року), –
встановив:
18 травня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до ОСОБА_4 , за яким просила стягувати з нього на її користь аліменти на Дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн 00 к., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 24 листопада 2006 року по 26 вересня 2018 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка, яка після розірвання шлюбу проживає з нею та перебуває на її утриманні. ОСОБА_2 надавав добровільно кошти на утримання дочки в сумі 2000 грн 00 к. на місяць, а починаючи з квітня 2020 року зменшив розмір аліментів до 1000 грн 00 к. на місяць. Ця сума не забезпечує основних життєвих потреб дитини, натомість ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, здійснює автобусні міжнародні пасажирські перевезення, має достатній рівень заробітку.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_5 , 2008 року народження, в розмірі 1800 грн 00 к. щомісячно, що підлягає щорічній індексації відповідно до закону, починаючи з 18 травня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 : на користь ОСОБА_1 900 грн 00 к. у відшкодування судових витрат та на користь держави 376 грн 36 к. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. При визначенні розміру аліментів суд урахував вік дитини, її звичайні життєві потреби та стан здоров`я, те, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на іншу дитину, а також рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд також стягнув з відповідача судові витрати, понесені позивачко на оплату професійної правничої допомоги адвоката, та на користь держави суму судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив змінити рішення суду, зменшивши розмір аліментів із 1800 грн 00 к. до 1200 грн 00 к. щомісячно. У стягненні з нього на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу адвоката просив відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що він працює водієм Приватного підприємства «АТП Поділля-Тур» і має заробітну плату в розмірі 4800 грн. 00 к., з якої сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу), але неменше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що з 01 липня 2020 року становить 2395 грн 00 к., а тому, з урахуванням визначеного оскаржуваним рішення розміру аліментів на дочку ОСОБА_5 – 1800 грн 00 к. на місяць, загальна сума стягуваних аліментів становить 86 % його заробітної плати.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, вказував на відсутність у справі письмового договору, укладеного між позивачкою та адвокатом, неспівмірність цих витрат зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Звертав увагу на відсутність, на його домку, допустимих та достовірних доказів понесення таких витрат.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що з 24 листопада 2006 року по 26 вересня 2018 року сторони перебували у шлюбі (а. с. 7 – 8), від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_5 (а. с. 9), яка після розірвання шлюбу проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні (а. с. 10). ОСОБА_2 надавав добровільно кошти на утримання дочки в сумі 2000 грн 00 к. на місяць, а починаючи з квітня 2020 року зменшив розмір аліментів до 1000 грн 00 к. на місяць (а. с. 133 – 134). Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 29020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 159).
Стаття 180 СК України встановлює обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.
Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини першої, другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Оскільки дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою, відповідач є працездатною особою, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про його обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття, розмір аліментів визначив з урахуванням встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України принципів справедливості, розумності і добросовісності.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір аліментів з урахуванням розміру аліментів, що стягуються з відповідача на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/5 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становитиме 86 % розміру його заробітної плати, тому що обмеження відрахувань із заробітної плати, зокрема встановлені частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», за якою у разі стягнення аліментів загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 70 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, застосовуються лише у виконавчому провадженні при зверненні стягнення на заробітну плату і не можуть бути обмежувальним фактором для визначення розміру аліментів.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що сплачуючи аліменти на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2395 грн 00 к., на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 погоджується сплачувати лише 1200 грн 00 к., що ставить її у значно гірше майнове становище і є неприпустимим.
При цьому необхідно також відзначити, що у справі відсутні докази реального виконання ОСОБА_2 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2020 року про стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_3 на дочку ОСОБА_6 .
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на оплату правничої допомоги адвоката, то вони також на увагу не заслуговують з огляду на таке.
За змістом частин другої та восьмої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову – на відповідача;  у разі відмови в позові – на позивача.; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно з частиною третьою – шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження виконаних адвокатом робіт позивачка надала акт від 09 червня 2020 року, у якому зазначено надані адвокатом послуги та виконані ним роботи, час затрачений на їх виконання, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру на підтвердження оплати таких послуг (а. с. 87, 86).
Заява ОСОБА_2 , за якою він просив відмовити у стягненні з нього судових витрат на професійну правничу допомогу, окрім загальної критики виконаних адвокатом ОСОБА_7 робіт та наданих послуг, а також констатації сумнівів відповідача у якості цих робіт і послуг та професійності адвоката, не містить обґрунтування неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката вимогам частини четвертої статті 137 ЦПК України.
Таким чином апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про скасування чи зміни рішення суду.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, –
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                         О. С. Панасюк

Судді:                                                                 О. Ю. Береговий

                                                                       Т. М. Шемета