22-ц/804/3283/20 
                                                                                263/16447/19 
                                               
Головуючий у 1 інстанції Соловйов О.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

      09 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                   головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.
                   секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя  Донецької області від 04 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю в кримінальному провадженні №42015050000000053 від 05.02.2015 року прокуратурою Донецької області,        

В С Т А Н О В И В:

      В листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовною заявою до відповідачів: прокуратури Донецької області; Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю прокуратури Донецької області припущену підчас організації досудового розслідування кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року. Просив суд стягнути з держави в особі прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України на його користь: матеріальну шкоду у розмірі 59616 грн.; моральну шкоду у розмірі 237861 грн. 
       В обґрунтування позовних вимог навів, що прокуратура Донецької області здійснює імітацію розслідування кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, яке відкрито за зверненням урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини ОСОБА_2 від 29.12.2014 року. Кримінальне провадження неодноразово закривалось, та кожного разу ухвалами слідчих судів, скасовувались незаконні рішення прокуратури Донецької області про закриття провадження. Разом з тим, ухвали суддів щодо організації належного досудового розслідування та вчинення слідчих дій прокуратурою ніколи належним чином не виконувались. В порушення строків досудового слідства, передбачених ст.219 ч.ч.1.2 п.2 КПК України, досудове розслідування повинно бути завершено протягом 6 місяців, а продовжувалось п`ять років, що завідомо порушило положення ст.28 «Розумні строки» КПК України. Позивач стверджує, що прокуратура з 2015 року приховує мотиви вчиненого відносно нього злочину, приховуючи заяву від 16.03.2015 року, що встановлено ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області Музика О.М. від 01.10.2019 року у справі №263/13187/19, якою визнана бездіяльність прокуратури, протиправною. Прокуратура приховувала мотиви за для недопущення перегляду завідомо неправосудного вироку Апеляційного суду Донецької області від 16.12.2002 року ухваленого відносно нього, при штучних доказах провини, які були сфальсифіковані органом досудового розслідування в рамках кримінальної справи №06/19545 з боку фігурантів кримінального провадження №42015050000000053 разом з працівниками прокуратури Донецької області. Право на перегляд вироку він має право отримати в рамках ст.459 КПК України – при умові законного розгляду справи слідчими органами України, чого немає протягом майже п`яти років, тобто він має право в межах ст.130 КПК України вимагати відшкодування завданої йому прокуратурою такими діями шкоди. Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування збитків спричинених громадянину незаконними діями органів дізнання досудового розслідування, прокуратури та суду», №266194 – ВР від 01.12.1994 року, така шкода, розраховується у сумі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць. В Україні зараз мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць складає 4173 грн. Протиправні дії прокуратури у даній справі тривають 4 роки 5 місяців, а отже підлягає до сплаті йому 237861 грн. Якщо б прокуратура здійснила розслідування в межах ст.459 КПК України, то він міг би на підставі цих матеріалів звернутися до суду та досягти скасування неправосудного вироку, отримавши свободу. Однак, позивач змушений перебувати в ув`язненні, навіть за рішенням ЄСПЛ. У зв`язку з чим, вважає, що кошти у сумі 59616 грн. повинні бути йому відшкодовані. Для чого необхідно зобов`язати Державну казначейську службу України, згідно ч.1 ст.130 КПК України, 2012 року сплатити після складання сум - 299432 грн. на його користь. Факт витрат саме такої суми на його утримання підтверджується довідкою від УВП №31.
     05.02.2015 року прокуратурою Донецької області відкрито кримінальне провадження №42015050000000053, у зв`язку з порушенням державною Україна ст.3 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» відносно нього, що викладено в рішенні ЄСПЛ від 10.07.2014 року №28825102, яке стосувалось розслідування в органах МВС України, застосування до нього тортур для отримання викриваючих показів.
    16.03.2015 року в рамках зазначеного провадження в протоколі допиту свідка він зробив розширену заяву про вчинення кримінального правопорушення і мотивував його пакетом документів – де підняв питання мотиву скоєння цього правопорушення та розширив кількість фігурантів цього провадження. Після чого, прокуратура з метою уникнення відповідальності фігурантами, заявила про нібито відсутність заяви та протоколу у справі, заперечуючи їх отримання. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області Кулик С.В. від 01.03.2019 року підтверджено обман прокуратури, який продовжувався до 04.07.2019 року, коли за вих.№17/1–1344 вих-19 від 27.06.2019 року від працівника прокуратури ОСОБА_3 позивач отримав три томи копій кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року. В томі 1 на сторінках 274-279, 280-309 він виявив приховуваний прокуратурою документ, а саме: протокол його допиту в якості свідка від 16.03.2015 року про відсутність якого прокуратура заявила своєю відповіддю Жовтневому районному суду м.Маріуполя Донецької області, що підтверджується ухвалою суду від 01.03.2019 року у справі №263/17220/18. Замість того щоб сховати цю заяву ОСОБА_4 помилково убрав його заяву про вступ у справу в якості потерпілого від 19.03.2015 року, яка раніше знаходилась у справі. Стосувалась приховувана прокуратурою заява, дій і мотивів злочинців, яке пов`язано з особами відносно яких відкрито кримінальне провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, а саме: колишнього прокурора Донецької області ОСОБА_5 , слідчого по ОВС прокуратури Донецької області ОСОБА_6 , колишніх суддів Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; колишніх суддів Верховного Суда України – ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які відкрито приховували дії слідства відносно нього з боку працівників поліції – фігурантів провадження №42015050000000053. Ґрунтуючись на матеріалах фальсифікованої кримінальної справи №06/19545 і оперуючи показами іншого фігуранта по справі - ОСОБА_12 при відсутності будь-яких речових доказів і показів свідків, які б підтвердили його провину в інкримінованих діяннях, неправосудним вироком засудили до завідомо протиправного покарання «довічного позбавлення волі». В результаті чого, вважає, що вказані вище особи повинні бути притягнуті до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.365, ст.ст.127, ст.396, 366 ч.2, ст.374, 375 ч.2 КК України 2001 року, що також підтверджується ухвалою від 01.10.2019 року. За період з 2015 року по 2019 рік дане провадження закривалось п`ять разів: 25.03.2015 року, 25.07.2016 року, 28.08.2017 року, 24.09.2018 року, 20.12.2018 року і усі ці закриття були визнані різними судами протиправними і скасовані. Окрім цього, судами надавались розпорядження прокуратурі про проведення тих чи інших слідчих дій які прокуратура ігнорувала, про що свідчать рішення судів. Факт застосування до нього катувань не спростований, так як констатований рішеннями ЄСПЛ і прокуратура позбавила по закону права на ревізію цього рішення. Але прокуратура усіма зусиллями намагалась приховати мотиви цього поетапного дізнання, так як навіть при їх поверхневому дослідженні зрозуміло, що вони так намагались і примусили другого фігуранта справи ОСОБА_12 обумовити його. Фальсифіковані докази в суді він спростував в 2005-2014 роках, про що ним було викладено в протоколі допиту свідка від 16.03.2015 року, а також винесено ухвалу суду від 08.11.2018 року. Однак, прокуратура продовжувала здійснювати незаконні дії по справі. Так, прокурор Чапланов вступив у змову з суддею ОСОБА_13 , який розглядав скаргу про невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 16.03.2015 року, у зв`язку з чим відмовив на підставі того, що Чапланов надав суду довідку про те, що прокуратура його заяву не отримувала взагалі. 04.07.2019 року він знайшов у матеріалах кримінального провадження дану заяву, яку суд і прокуратура оголосили відсутньою.
  Факт того, що дана справа не розглядалась так як повинна була бути розглянута по закону, розслідуванню по ній не проводилось, що підтверджено матеріалами кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року. На підставі чого, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою.
   Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя  Донецької області від 04 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
   З вказаним рішенням не погодилась позивач ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку. Посилався на те, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

   В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.  
   Представник прокуратури Донецької області в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
   Представник Державної казначейської служби України до суду не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

   Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача з наступних підстав.

     Згідно з нормами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
    Стаття 1167 ЦК України, передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
     Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.
    Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
       При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної і матеріальної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
       Положеннями ст. 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
       У відповідності до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
      Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
       Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
      За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, яка завдана органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
   З матеріалів справи вбачається, що в провадженні прокуратури Донецької області перебувало кримінальне провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 ч. 2 КК України, внесеного до ЄРДР за повідомленням підприємств, установ, організацій та посадових осіб, про вчинення 31.01.2000 року невстановленими працівниками Куйбишевського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області застосування недозволених методів ведення слідства відносно ОСОБА_1 .
   Відповідно до протоколу допиту свідка від 16.03.2015 року ОСОБА_1 було допитано в якості свідка. Цього ж дня, тобто 16.03.2015 року, ОСОБА_1 до протоколу допиту надав заяву про викладення фактів відносно фальсифікування матеріалів досудового розслідування в якому зазначив про мотиви правопорушення та фігурантів провадження.
   25.03.2015 року слідчим першого слідчого відділу управління прокуратури Донецької області Захаровим С.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЕРДР за №42015050000000053 від 05.02.2015 року, у зв`язку з відсутністю в діянні Куйбишевського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.
  05.01.2016 року виконуючим обов`язки прокурора Донецької області Трофімчуком В.М., винесено постанову про скасування постанови слідчого першого слідчого відділу управління прокуратури Донецької області Захарова С.В. від 25.03.2015 року про закриття кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, з внесенням відповідних відомостей до ЄРДР та направленням матеріалів до першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області для організації досудового розслідування.
  25.07.2016 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Кочетовим А.Ю. винесено постанову про закриття кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року за зверненням урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини по фактах жорсткого поводження з ОСОБА_1 та перевищення службових повноважень оперуповноваженими ВКР Куйбишевського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 – за відсутністю в діях останніх складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
    Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м.Маріуполі від 17.11.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено. Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.09.2016 року про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого першого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Кочетова А.Ю. від 25.07.2016 року про закриття кримінального провадження №42015050000000053 скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою постанову слідчого першого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Кочетова А.Ю. від 25.07.2016 року про закриття кримінального провадження №42015050000000053 скасовано, матеріал провадження направлено прокурору прокуратури Донецької області для провадження досудового розслідування.
      Постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Кочетовим А.Ю. від 28.08.2017 року, кримінальне провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року за зверненням урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини по фактах жорстокого поводження з ОСОБА_1 та перевищення службових повноважень оперуповноваженими ВКР Куйбишевського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області, закрито, за відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
     Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.11.2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Кочетова А.Ю. від 28.08.2017 року про закриття кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, скасовано.
      24.09.2018 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Перуновим В.А. винесено постанову про закриття кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, у зв`язку з відсутністю в діях співробітників Куйбишевського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
     Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.11.2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову слідчого по ОВС 1-го слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Перунова В.А. від 24.09.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42015050000000053 від 05.02.2015 року, скасовано.
     Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чаплановим А.В. від 20.12.2018 року про закриття кримінального провадження, закрито кримінальне провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Куйбишевського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
      Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 04.04.2019 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення зі скаргою на постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чапланова А.В. від 20.12.2018 про закриття кримінального провадження. Скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чапланова А.В. від 20.12.2018 року про закриття кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
       Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чапланова А.В. від 28.05.2019 року, закрито кримінальне провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Куйбишевського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
      Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 17.01.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення зі скаргою на постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чапланова А.В. від 28.05.2019 року про закриття кримінального провадження. Скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чапланова А.В. від 28.05.2019 року про закриття кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
       30.03.2020 року за №31/3-156 вих-20 прокуратурою Донецької області направлено на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого в м.Краматорську для організації досудового розслідування кримінальне провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, підслідність у якому визначено за Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованим у м.Краматорську.
      У витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, органом досудового розслідування кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, зазначено Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську.

     В супровідному листі від 17.04.2020 року за №13-01-01/13-07-33/10616 надісланому Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Краматорську на адресу суду, зазначено, що станом на день отримання ухвали судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області, досудове розслідування у кримінальному провадженні №42015050000000053 від 05.02.2015 року триває, законне процесуальне рішення у ньому наразі не прийнято.
   В статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є безпідставними.
    Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
       Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
      За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, яка завдана органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

       Судом правильно встановлено, що фактично підставою звернення до суду з даним позовом є дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Донецької області, а тому при вирішені спору щодо стягнення моральної, матеріальної шкоди в даному випадку слід керуватися положенням ч. 2 ст. 1176 ЦК України, яка наголошує на тому, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом.
      Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
      Також судом правильно встановлено, що ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області Демидової В.К. від 17.01.2020 року постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чапланова А.В. від 28.02.2019 року про закриття кримінального провадження №42015050000000053 від 05.02.2015 року скасовано за скаргою позивача. За повідомленням начальника першого слідчого відділу територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у м.Краматорську Чаус А. №13-01-01/13-07033/10616 від 17.04.2020 року, досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням триває, законне процесуальне рішення наразі не прийнято. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для стягнення шкоди, оскільки здійснення досудового розслідування унеможливлює застосування вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
    
       Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.        
      У відповідності до ч.1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
         Таким чином, Кримінальним процесуальним кодексом України встановлена певна процедура подання заяви про скоєння злочину, а також можливість оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та дій щодо прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження.
       Позивач ОСОБА_1 скористався вище визначеною процедурою та оскаржив дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Донецької області, в результаті чого його право було поновлено судом.
       Отже, сам по собі факт зобов`язання ухвалами слідчих суддів внести відповідні відомості до ЄРДР та скасування постанов про закриття кримінальних проваджень не свідчить про протиправність дій посадових осіб прокуратури Донецької області та завдання моральної, матеріальної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.        
        Жодною з вище перелічених ухвал слідчих суддів, якими були задоволені скарги ОСОБА_1 , рішення, дії або бездіяльність посадових осіб прокуратури Донецької області протиправними або незаконними не визнавалися.
        Незгода позивача з прийнятими працівниками прокуратури Донецької області процесуальними рішеннями і діями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування позивачу шкоди в межах відповідного кримінального провадження.
       Саме до вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30 січня 2019 року по справі №199/1478/17.

       Суд дійшов правильного висновку, що позивачем не надано доказів  в підтвердження  протиправності або незаконності дій або бездіяльності з боку відповідача, які давали б правові підстави для задоволення його позовних вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України.
        Також суд дійшов правильного висновку, що надані позивачем довідка про рух грошових коштів по особовому рахунку засудженого ОСОБА_1 за період з лютого місяця 2015 року по вересень 2019 року та виписка із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , жодним чином не підтверджують та не спростовують факт завдання ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди з боку відповідача, а лише констатують факти витрат засудженого та його звернення за медичною допомогою.

        З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення суду залишити без змін.

             Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                ПОСТАНОВИВ:

            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

          Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

         Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

         Судді