Ухвала
 
08 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 740/1779/20
провадження № 61-17952ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2020 року Комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства» (далі - КП «ВУКГ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.
 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що воно є єдиним виконавцем послуг з вивезення та захоронення побутових відходів у м. Ніжині на підставі рішень виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 30 липня 2009 року № 361 та 
від 14 липня 2016 року № 192. Із грудня 2016 року на території м. Ніжина діє публічний договір про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, який є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору. За адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає ОСОБА_1 з родиною, який є споживачем послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, проте він порушує терміни оплати за спожиті комунальні послуги, у результаті чого у нього утворилася заборгованість.
 
Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 2 144,90 грн.
 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 серпня 
2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів за період з 01 лютого 
2018 року по 31 березня 2020 року в сумі 2 144,90 грн. Здійснено розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач користується наданими позивачем послугами, але не сплачує їх, що є підставою для стягнення заборгованості на користь позивача.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 серпня 2020 року змінено, зменшено розмір стягнутої із ОСОБА_1 на користь КП «ВУКГ»заборгованості за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів із 2 144,90 грн до 536,23 грн. Здійснено розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що як пропозиція для підписання споживачами договору в спеціальному випуску Ніжинської міської газети «Вісті» 
від 14 листопада 2016 № 46 опублікований публічний договір про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів з публічною офертою до нього, а відповідач у засобах масової інформації про свою відмову укласти договір про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів чи про свою незгоду із умовами опублікованого договору в письмовому вигляді не повідомляв, тому ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв пропозицію КП «ВУКГ» щодо укладення договору про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, а отже він зобов`язаний сплачувати за надані йому послуги.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що до жовтня 2017 року розрахунок за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів здійснювався на одну особу, а вже з жовтня 2017 року - на чотирьох осіб. Враховуючи, що обов`язок з оплати комунальних послуг покладається на всіх споживачів таких послуг, а інші троє споживачів комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , не залучалися до участі у цій справі, тому заборгованість за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів за період з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2020 року не може бути стягнута у повному обсязі з одного споживача, а тому із ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 536,23 грн (2 144,9 грн : 4 осіб).
 
01 грудня 2020 року КП «ВУКГ» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити у силі рішення суду першої інстанції.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги у розмірі 2 144,90 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик