Постанова
Іменем України
07 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 296/3418/13-ц
провадження 61-14385св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Миніч Т. І.,
ВСТАНОВИВ
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), 
назву якого змінено на Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - 
АТ «УкрСиббанк») про визнання умов договору кредиту несправедливими та визнання зобов`язань, що передбачені договором поруки, припиненими.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого 
є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит 
у розмірі 28 500 дол. США зі сплатою 12,9 % річних, яка може бути збільшена банком, з кінцевим терміном повернення не пізніше 22 листопада 2022 року.
З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки від 02 листопада 2007 року.
Позивач вважає умови кредитного договору несправедливими, оскільки надання кредиту в іноземній валюті є зловживанням зі сторони банку, так як всі ризики знецінення національної валюти покладаються на споживача, що створює дисбаланс договірних прав та обов`язків. 
Несправедливими вважає і розмір встановленої відсоткової ставки, яка згідно з умовами договору діє 30 днів, а у подальшому може бути збільшена банком в односторонньому порядку у разі порушення кредитної дисципліни. Позивач зазначає і про безпідставне нарахування банком відсотків за користування кредиту на суму простроченого грошового зобов`язання, що не передбачено нормами чинного законодавства. 
Крім цього вважає, що договір поруки є припиненим, оскільки зміна відсоткової ставки у договорі споживчого кредиту у бік збільшення не передбачає отримання згоди на це з боку поручителя, а отже допускається одностороння зміна зобов`язання внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, що є підставою для застосування частини першої статті 559 ЦК України.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: визнати несправедливими 
і такими, що підлягають приведенню у відповідність з вимогами чинного законодавства України, зокрема з вимогами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», пункт 1.1, підпункти 1.3.1, 1.3.2, розділи 3, 4, пункт 5.2, останній абзац пункту 6.2 в частині «… сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями», пункт 7.6, пункт 7.12 договору про надання споживчого кредиту 
від 02 листопада 2007 року; визнати зобов`язання передбачені договором поруки від 02 листопада 2007 року припиненими внаслідок припинення договору поруки. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира 
від 28 листопада 2014 року (в складі судді Галасюка Р. А.) позов задоволено частково.
Визнано такими, що є несправедливими, і такими, що підлягають приведенню у відповідність з вимогами чинного законодавства України, зокрема з вимогами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», розділи 3, 4, пункт 5.2, пункт 7.12 договору про надання споживчого кредиту від 02 листопада 2007 року.
Визнано зобов`язання ОСОБА_1 , передбачені договором поруки 
від 02 листопада 2007 року, припиненими внаслідок припинення договору поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів, у чому саме полягає несправедливість умов пункту 1.1, підпунктів 1.3.1, 1.3.2, пункту 7.6 спірного договору про надання споживчого кредиту, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Зазначено, що умови, які встановлені у розділі 3, 4 договору про надання споживчого кредиту є несправедливими і такими, що порушують права позичальника, оскільки передбачають обов`язки для останнього і не встановлюють обов`язків та відповідальності для кредитора. Правовий аналіз цього договору свідчить про порушення принципу рівності сторін договору на шкоду споживачу.
Останнім днем дострокового виконання зобов`язання у повному обсязі для позичальника перед кредитором є 06 травня 2008 року, тому останній зобов`язаний був протягом шести місяців після 07 травня 2008 року звернутися до поручителя з позовом, проте таких дій не вчинив, тому порука припинилася відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 червня 2019 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» 1 152,60 грн судового збору.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на підставі договору факторингу від 12 грудня 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») є належним кредитором у спірних зобов`язаннях.
Отже, після укладення договору факторингу від 12 грудня 2011 року, саме ТОВ «Кей-Колект» є належним відповідачем в указаній справі, оскільки до нього перейшло право вимоги за оспорюваним договором, тому вирішенням цього спору без залучення ТОВ «Кей-Колект» як відповідача будуть порушені його права. Позивач не заявляв клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача ТОВ «Кей-Колект», а навпаки заперечував проти цього, а суд апеляційної інстанції не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі 
у справі.
Оскільки до участі у справі не залучено належного відповідача, то вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні заявлених у справі вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив відповідачу строк на оскарження заочного рішення місцевого суду, оскільки відлік строку на оскарження заочного рішення починається з наступного дня після винесення ухвали, а не після її отримання особою, яка подала заяву про перегляд заочного рішення. Апеляційна скарга подана особою, яка не мала права її подавати. 
Апеляційний суд в оскаржуваній постанові безпідставно посилається на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 30 квітня 
2013 року у справі № 2-2568/12, оскільки це рішення не було предметом дослідження у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції помилково визначив ТОВ «Кей-Колект» як належного відповідача у справі, оскільки матеріали справи не містять належних доказів переходу до останнього права вимоги за кредитним договором та договором поруки. Належним відповідачем у спірних зобов`язаннях є саме ПАТ «УкрСиббанк», тому апеляційний суд помилково відмовив у задоволенні позовних вимог.
Порука за спірними зобов`язаннями припинилася відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, проте апеляційний суд не дав належної оцінки цим обставинам справи.
Доводи інших учасників справи
ПАТ «Укрсиббанк» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що строк на апеляційне оскарження заочного рішення не був пропущений, оскільки у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Провадження у цій справі відкрито у 2013 році, тому представництво відповідача може здійснюватися на підставі довіреності. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.
31 жовтня 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 02 листопада 2007 року 02 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», назву якого змінено на 
ПАТ «УкрСиббанк», а у подальшому на АТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 28 500 дол. США зі сплатою 12,9 % річних, яка може бути збільшена банком, з кінцевим терміном повернення не пізніше 22 листопада 2022 року.
З мето забезпечення виконання кредитних зобов`язань  ОСОБА_2 , між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Відповідач направляв позичальнику та поручителю вимоги від 28 березня 2008 року щодо дострокового виконання грошового зобов`язання у повному обсязі та сплати нарахованих процентів.
Між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» 12 листопада 2011 року укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги за вищевказаними кредитним та забезпечувальними зобов`язаннями. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-ІХ) України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти 
в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням 
є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша 
статті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор 
у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора 
у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Як встановлено вище, між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» 
12 листопада 2011 року укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором від 02 листопада 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», та забезпечувальними правочинами.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав, зазначив відповідачем саме ПАТ «УкрСиббанк», а у судових засіданнях наполягав, що саме цей відповідач є належним, згоду про залучення до участі у справі ТОВ «Кей-Колект» не надавав.
Разом з тим, зі змісту рішення Богунського районного суду міста Житомира від 30 квітня 2013 року у справі № 2-2568/12 вбачається, що 
ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовною заявою до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Під час провадження у справі № 2-2568/12 у зв`язку 
з укладенням між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договору факторингу як правонаступника позивача залучено ТОВ «Кей-Колект».
Зазначеним рішенням Богунського районного суду міста Житомира 
від 30 квітня 2013 року у справі № 2-2568/12, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь 
ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за договором кредиту від 02 листопада 2007 року станом на 05 грудня 2012 року у розмірі 401 762,79 грн, що еквівалентно 50 264,33 дол. США.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. 
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 
№ 14-61цс18).
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, тому, встановивши, що у справі не залучено належного відповідача, який має відповідати за позовом у межах заявлених вимог, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові з цих підстав.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що апеляційний суд безпідставно поновив відповідачу строк на оскарження рішення місцевого суду, ухваленого 28 листопада 2014 року, оскільки копію ухвали місцевого суду від 24 квітня 2018 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення банк отримав лише 04 січня 2019 року, що підтверджується інформаційною довідкою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 21 січня 2019 року, отже відповідно до норм процесуального права є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження. Вказані висновки узгоджуються з вимогами статей 127, 287, 354 ЦПК України, підпункту 9 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що апеляційний суд помилково послався на встановлені рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 30 квітня 2013 року по справі № 2-2568/12 обставини, оскільки відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до даними Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Так, згідно з даними Реєстру рішення Богунського районного суду міста Житомира від 30 квітня 2013 року у справі № 2-2568/12 за позовом 
ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту оприлюднено 28 травня 2013 року, отже, як суд першої інстанції, так й апеляційний суд не мали перешкод 
у доступі до вищевказаного рішення та повинні були його врахувати під час розгляду цієї справи.
Не можуть бути підставою для скасування постанови апеляційного суду доводи касаційної скарги щодо несправедливих умов кредитного договору та припинення поруки відповідно до норм матеріального права, оскільки 
у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові. При цьому апеляційний суд не досліджував обставини щодо несправедливих умов кредитного договору та припинення поруки, а відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
ЄСПЛ вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною 
в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження 
в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не є достатніми для скасування постанови апеляційного суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 19 червня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                   І. М. Фаловська
                                                                                                В. С. Висоцька
                                                                                                І. В. Литвиненко