Справа № 129/1083/13-ц
Провадження № 22-ц/801/1794/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року	Справа № 129/1083/13-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Шемети Т.М., Медвецького С.К.
при секретарі: Очеретній М.Ю.
учасники справи : 
заявник скарги – ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи – начальник Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Головотюк Сергій Григорович, державний виконавець Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Боровик О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2020 року, постановлену в приміщенні того ж суду під головуванням судді Капуша І.С., за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Головотюка Сергія Григоровича та державного виконавця Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Боровика О.С.,-
В с т а н о в и в :
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність начальника Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Головотюка С.Г. та державного виконавця Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Боровика О.С. Вказав, що на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.08.2013 року про стягнення на його користь заборгованості з ОСОБА_2 за договором позики в розмірі 74607,84 грн., був виданий виконавчий лист № 2-129/286/2013 від 24.10.2013 року. 15.11.2013 року Гайсинським РВ ДВС було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа. На час звернення до суду з скаргою, рішення суду не виконане, хоча ОСОБА_2 має можливість для його виконання, оскільки в його власності перебувають земельні ділянки, гаражі, будинки та квартири. Можливість виконання рішення суду ОСОБА_2 підтверджується заявою останнього про вчинення крадіжки майна з його гаража на суму 18000-20000 грн., за якою розпочате кримінальне провадження. Ухвалою Гайсинського районного суду від 29.09.2014 року ОСОБА_2 був оголошений в розшук і його місце знаходження невідоме, однак останній продовжує затверджувати статути і рішення засновників приватного підприємства «Едельвейс», як його засновник. Зазначив, що рішення суду не виконується, ДВС не направляє подання до правоохоронних органів про невиконання рішення суду, не видає копії квитанцій про перерахунок коштів на його рахунок за виконавчим листом № 2-129/286/2013 від 24.10.2013 року. Посилаючись на те, що Гайсинський РВ ДВС не виконує вимоги його заяв про надіслання йому копій квитанцій та не направляє подання до правоохоронних органів про невиконання рішення суду, не надає відповіді на його заяви, не повідомляє його про прийняте рішення за його заявою про накладення арешту на майно ОСОБА_2 , просив суд визнати незаконною бездіяльність начальника Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Головотюка С.Г. та державного виконавця Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Боровика О.С. щодо виконання вказаного рішення суду, зобов`язати ДВС направити подання до правоохоронних органів щодо невиконання рішення Гайсинського районного суду від 14.08.2013 року та надіслати копії квитанцій по заяві від 04.12.2020 року.
Ухвалою Гайсинського районного суду від 03 березня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати, а по справі ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити. Зазначив, що суд невірно оцінив докази, що мають значення для розгляду справи, а саме не дослідив матеріали виконавчого провадження, зміст його заяв та відповідей Гайсинського РВ ДВС на них. Вказав, що суд не викликав боржника ОСОБА_2 в судове засідання, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10.12.2020 року витребувано з Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) копію матеріалів виконавчого провадження, відкритого з виконання виконавчого листа № 2/129/286/2013 року від 24.10.2013 року, виданого Гайсинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 74607,84 грн (далі – виконавче провадження №40748441).
Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, заявлених вимог та підстав скарги, суд апеляційної інстанції вважає що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказане рішення цим вимогам відповідає.
Суд першої інстанції встановив, що на виконанні у Гайсинському РВ ДВС перебуває виконавчий лист № 2-129/286/2013 від 24.10.2013 року з виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 74607,84 грн., що був виданий Гайсинським районним судом. 
06.12.2019 року ОСОБА_1  звернувся до Гайсинського РВ ДВС з заявою про отримання інформації щодо виконавчого провадження. На вказану заяву, 26.12.2020 року начальник Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Гловатюка С.Г.  надав відповідь, в якій роз`яснив, що з 17.09.2014 року з пенсії боржника ОСОБА_2 відраховується кошти в розмірі 20 % щомісячно для виконання виконавчого листа № 2/129/286/2013 року від 24.10.2013року, виданого Гайсинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошей в сумі 74607,84 грн.; вказані кошти йому перераховуються на особистий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» куди він може звернутися для видачі роздруківки про надходження коштів на його рахунок, при цьому у відділі немає технічної можливості надати йому копії всіх платіжних доручень про перерахунок йому коштів; згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним виконавцем 27.12.2013 року було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 ; залишок боргу станом на 01.09.2019 року складає 41282,02 грн.
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа № 2/129/286/2013 року від 24.10.2013 року виконуються, бездіяльність державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповідей на його заяви від 08.04.2019 року, 01.12.2019 року, 04.12.2019 року виконана 26.12.2019 року.
Суд вірно встановив обставини справи, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив в порядку ст. 89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_1 оскаржує дії начальника Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Головотюка С.Г. та державного виконавця Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Боровика О.С., які полягають в ненаданні відповідей на його заяви, подані щодо виконання виконавчого провадження №40748441, не направлення державним виконавцем подання до правоохоронних органів щодо невиконання рішення рішення Гайсинського районного суду від 14.08.2013 року, не накладення арешту на майно боржника.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак, ОСОБА_1 користуючись своїми правами на власний розсуд та на доведення обставин на які посилався у скарзі, копії заяв від 08.04.2019 року, 01.12.2019 року, 04.12.2019 року до суду не надав. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №40748441, встановлено, що вказані заяви до матеріалів виконавчого провадження не долучались, в матеріалах виконавчого провадження та серед доданих до матеріалів виконавчого провадження непідшитих документів, відсутні, клопотання суду про їх витребування ОСОБА_1 не заявляв, в зв`язку з чим суд немає можливості дослідити їх зміст і відповідно встановити бездіяльність посадових осіб Гайсинського РВ ДВС, що полягає у ненаданні відповідей на них.
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що останнє перебуває на виконанні і державним виконавцем вчиняються щодо виконання рішення Гайсинського районного суду від 14.08.2013 року. Так, постановою головного державного виконавця Гайсинського РВ ДВС Присяжнюк Т.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.09.2020 року встановлено, що боржник ОСОБА_2 отримує пенсію, в зв`язку з чим постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 41282,02 грн.
Листом від 26.11.2020 року Гайсинський РВ ДВС повідомив ОСОБА_1 про те, що на депозитному рахунку відділу знаходяться кошти в сумі 2738,44 грн. стягнуті з пенсії боржника ОСОБА_2 та для їх перерахування ОСОБА_1 необхідно направити свої банківські реквізити в форматі ІВАN.
14.12.2020 року до Гайсинського РВ ДВС надійшла заява ОСОБА_1 з банківськими реквізитами останнього для зарахування коштів з депозитного рахунку в рахунок виконання виконавчого провадження №40748441. 
Розпорядженнями державного виконавця Гайсинського РВ ДВС Присяжнюк Т.В., затвердженими начальником Гайсинського РВ ДВС від 14.12.2020 року та 18.12.2020 року, вирішено перерахувати на рахунок ОСОБА_1 2489,49 грн. та 1244,75 грн. з депозитного рахунку Гайсинський РВ ДВС.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 належних та допустимих доказів бездіяльності начальника Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Головотюка С.Г. та державного виконавця Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Боровика О.С., не надав, а матеріали виконавчого провадження свідчать про його виконання. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, апеляційний суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Встановивши, що виконання рішення суду Гайсинським РВ ДВС здійснюються та таке виконання не порушує прав та свобод ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги. 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,-
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий : С.Г. Копаничук

Судді : Т.М. Шемета

С.К. Медвецький