ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4487/20 Справа № 211/3415/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 211/3415/14-ц
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П., 
секретар судового засідання: Голуб О.О.
сторони
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені відповідача ОСОБА_2 , на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року, яке постановлено суддею Ткаченко С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, - 

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з 12 березня 2005 року по 05 серпня 2013 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .
В зв`язку з тим, що відповідач тривалий час офіційно не працював та не мав на меті утримувати родину, у 2006 році позивач змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.05.2006 року її позов було задоволено та стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини доходу (заробітку) на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, відповідач злісно ухилявся від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини, внаслідок чого у відношенні нього було порушено кримінальне провадження по факту злісного ухилення від сплати аліментів. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2014 року відповідача оголошено в розшук у зв`язку з ухиленням від виконання рішення суду. Станом на 01.05.2014 року борг по аліментам складає 41888 грн.
Позивач вважає, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання сина, що суперечить інтересам дитини, навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, тому просила суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_4 , 2005 року народження.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року позовні вимоги позивача задоволено.
Позбавлено  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи. Крім того, на момент пред`явлення позивачем даного позову справа не була підсудна Довгинцівськогу районному суду м. Кривого Рогу, оскільки з 14.12.2013 року місце проживання відповідача було зареєстровано в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу. 
Представник відповідача зауважує на тому, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених позивачем, а саме доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина, зауважує на тому, що позивач сама не давала можливості відповідачу зустрічатися з дитиною, крім того відповідач не знав про наявність рішення про стягнення з нього аліментів.
Крім того представник відповідача вказує на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серьозні правові наслідки як для нього, як батька дитини, так і для дитини.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 12 березня 2005 року по 05 серпня 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.8).
У період шлюбу в сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).
03 травня 2014 року, на підставі свідоцтва про шлюб, прізвище позивача змінено з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .
Відповідно до довідки Довгинцівського відділення державної виконавчої служби Криворізького Міського управління юстиції від 26.05.2014 року № 255, борг відповідача по сплаті аліментів за період з червня 2006 року по 01.05.2014 року складає 41888 грн. З довідки також вбачається, що за вказаний період відповідач не здійснив жодного платежу по аліментам.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради від 26 червня 2014 року № 8/22-452, виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.29).
Відповідно до акту від 05.06.2014 року, який складений та підписаний сусідами позивача, малолітній ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 та повністю знаходитсья на її утритманні, батько дитини ОСОБА_2 вихованням дитини не займається.
Пред`являючи позов до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав, позивач посилалась на те, що останній свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина та самоусувся від їх виконання. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених у судовому засіданні обставин позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав буде здійснено згідно із законом і таке втручання в даному випадку буде виправданим та пропорційним, оскільки здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі малолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що постановлено за порушенням норм процесуального права, а справа направленню на розгляд за встановленою законом підсудністю, за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 , до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з огляду на наступне.
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Стаття 109 ЦПК України, в редакції 2004 року, яка діяла на час звернення ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлює загальні правила підсудності, відповідно до ч.2 якої, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.
Аналогічне положення міститься у п.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до якої, якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
За приписами ст.27 ЦПК України, в редакції 2017 року, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Таке процесуальне право встановлено законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним. 
Колегія суддів наголошує на тому, що спір виник з приводу позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, тобто до даних правовідносин слід було застосовувати правила загальної підсудності. 
Розділом ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.п.9); заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, в редакції 2017 року, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції ( підсудності) іншого суду.
Згідно наявних в матеріалах справи анкетних даних, відповідач ОСОБА_2 , на момент пред`явлення позивачем 28 травня 2014 року позову, був зареєстрований в АДРЕСА_2 з 14 грудня 2013 року, що підтверджується копією паспорта відповідача (а.с. 58).
Таким чином, за правилами ч.1 ст.109 ЦПК України, в редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи судом першої інстанції, дана справа належала за підсудністю Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 .
На вказане вище Довгинцівський районний суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області увагу не звернув та розглянув справу по суті з порушенням правил підсудності.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
За приписами ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
З матеріалів справи вбачається, що справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який належним чином не був повідомлений про розгляд справи. Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем з поважних причин не було заявлено про непідсудність справи.
Оскільки вимоги ст. 378 ЦПК України унормовують безумовність скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи, у випадку його прийняття з порушенням правил територіальної юрисдикції, за наявності поважних причин не заявлення відповідачем про непідсудність справи суду першої інстанції, оскаржуване з цих підстав рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року підлягає скасуванню із направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю – до до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за зареєстрованим місцем проживання відповідача. 
Зважаючи на вище наведене, колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), в зв`язку з чим апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою підсудністю.
Доводи апеляційної скарги, які стосуються суті вирішення спору, а саме, про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених позивачем, а саме доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина, про те, що позивач сама не давала можливості відповідачу зустрічатися з дитиною, про те, що відповідач не знав про наявність рішення про стягнення з нього аліментів, та про те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серьозні правові наслідки як для нього, як батька дитини, так і для дитини, з врахуванням того, що апеляційний суд направляє справу на новий розгляд за встановленою підсудністю в зв`язку з порушенням норм процесуального права, мають бути попередньо розглянуті судом першої інстанції при новому розгляді справи з дотримання правил підсудності, тобто судом встановленим законом.
Оскільки рішення по суті спору судом не приймалося, то відсутні підстави для розподілу судовихвитрат за розгляд справи апеляційною інстанцією.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені відповідача ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року скасувати.
Цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав направити за встановленою законом підсудністю до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 27 жовтня 2020 року. 

Головуючий:

Судді: