ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Херсон

справа № 665/695/20
провадження № 22-ц/819/1413/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Кузнєцової О.А.,	
суддів:	Вейтас І.В.,	
  	Семиженка Г.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Чаплинського районного  суду  Херсонської  області  від 16 липня 2020 року у складі судді Березнікова О.В. в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 лютого 2017 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Вказав, що своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а останній своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 20 квітня 2020 року має заборгованість у сумі 15 828,24 грн., яка складається з наступного: 683.67 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 245.64 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 13669.01 грн. – нарахована пеня, та штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина); 729.92 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати в розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 16 липня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 683,67 грн. та 90,80 грн. витрат на сплату судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Банк, вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафу є незаконним, необґрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, просить рішення в вищезазначеній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив  з того, що позивач не довів укладення між сторонами договору кредиту на зазначених в підставах позову, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи Банку не містять підпису відповідача, тому не можуть бути складовою частиною кредитного договору. 
Судом першої інстанції встановлено, що 09 лютого 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 13).
На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у виді встановлено ліміту на платіжну картку. 
З розрахунку заборгованості вбачається, що банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит, а відповідач кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість (а.с. 10).  
Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 20.04.2020 року заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 15 828.24 грн., яка складається з наступного: 683.67 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 245.64 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 13 669.01 грн. – нарахована пеня, та штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина); 729.92 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 7-9).  
На підтвердження своїх позовних вимог банк надав до суду першої інстанції вище згадану підписану відповідачем заяву від 09.02.2017 року, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку, а також Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані (а.с. 10,13-75).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У ч.1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 09.02.2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09.02.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.05.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при укладенні договору Банк  недотримав вимог, передбачених ч.2  ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафу, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 09 лютого 2017 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.com.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
З огляду на наведене, колегії суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зваживши на відсутність підтвердження вчинення спірного правочину та його умов іншою стороною, а саме позичальником, як того вимагає ч.2 ст. 218 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не надано заперечення щодо укладання кредитного договору є не обґрунтованим, оскільки з протоколу судового засідання від 16 липня 2020 року вбачається, що справа розглянута судом у відсутність ОСОБА_1 (а.с. 95), у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що відповідач хоч і не висловив своїх заперечень з приводу заявлених до нього вимог, однак і не підтвердив факт укладення кредитного договору на заявлених банком умовах.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом на предмет його законності та обґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 16 липня 2020 року в оскаржуваній частині  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                      О.А. Кузнєцова 

Судді:                                                              І.В. Вейтас

                         Г.В. Семиженко