ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6016/20 Справа № 215/5818/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 215/5818/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Заступника прокурора Дніпропетровської області, в інтересах держави, в особі  Криворізької міської ради Дніпропетровської області та Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради,  на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року, яке ухвалене суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019  року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про виключення житла із числа службового.
Позовна заява обґрунтована тим, що дядькові позивачки ОСОБА_2 та членам його сім`ї була надана в користування службова квартира АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
На момент його смерті, позивачка була зареєстрована та проживала з ним у зазначеній квартирі, оскільки він тяжко хворів, а його дружина та дочка померли багато років тому, крім позивача інших родичів у нього не залишилось.
Після смерті ОСОБА_2 , позивачка надалі залишилась проживати в квартирі АДРЕСА_1 , доглядала за житлом, сплачувала комунальні послуги, робила поточні ремонтні роботи.
Маючи намір приватизувати квартиру, позивачка звернулася до Виконкому Тернівської районної у місті ради де їй було роз`яснено, що для цього потрібно виключити квартиру з числа службових та дане питання необхідно вирішувати в судовому порядку.
У зв`язку з викладеним, позивачка ОСОБА_1 просила суд виключити зі складу службових житлових приміщень квартиру АДРЕСА_1 та замінити службовий ордер на ордер звичайного зразка.
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Виключено зі складу службових житлових приміщень квартиру АДРЕСА_1 , замінено службовий ордер на ордер звичайного зразка та переоформлено особовий рахунок на ОСОБА_1 .
Повернуто ОСОБА_1  з державного бюджету 384,20 грн., що становить 50 відсотків судового збору в сумі 768,40, сплаченого при подачі позову за квитанцією №0.0.1452799907.1 від 02.09.2019 року.
В апеляційній скарзі Заступник прокурора Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави, в особі  Криворізької міської ради Дніпропетровської області та Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, виходячи із визнання позову представником Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, не взявши до уваги те, що управління майном, яке є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальні громади, тобто суб`єктом, що уповноважений управляти та розпоряджатися такими об`єктами є Криворізька міська рада, однак остання не була залучена до участі у справі. Крім того, згідно повідомлення Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, наразі проводиться службове розслідування стосовно завідувача юридичного відділу виконкому за фактом безпідставного визнання позову.
Також зазначає, що виключення житлового приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, тоді як у суду відсутні повноваження на прийняття таких рішень.
При цьому, зазначає, що згідно з рішенням Криворізької міської ради №381 від 31.03.2016 року «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» до повноважень виконкому районної у місті ради належить вирішення питання та прийняття рішення про виключення житлових приміщень з числа службових, у разі наявності погодження заступника міського голови згідно з розподілом обов`язків, а судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та не взято до уваги, що виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради не розглядалося питання та не приймалося рішення про виключення спірної квартири із числа службових та не подавалося відповідне подання до Криворізької міської ради.
Крім того, ОСОБА_1 взагалі не є суб`єктом спірних правовідносин, оскільки з нею відповідний договір найму житлового приміщення не укладався, ордер на її ім`я не видавався. Матеріали справи не містять письмової згоди ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як наймачів спірної квартири, на вселення ОСОБА_1 до вказаного житла, а тому висновок суду першої інстанції про наявність у неї права на спірну квартиру є помилковим.
Також, на переконання апелянта, судом першої інстанції безпідставно прийнято до провадження уточнену позовну заяву, в якій було змінено підстави та предмет позову.
Представником відповідача Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради надано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що з огляду на ті документи, які було надано відповідачу судом першої інстанції разом з ухвалою про відкриття провадження, останній не мав підстав для заперечення проти виключення спірної квартири із числа службових. Також повідомляє, що ним не видавався ордер звичайного зразка та не переоформлювався на позивачку особовий рахунок на спірну квартиру.
Представники  Криворізької міської ради Дніпропетровської області та Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, надавши клопотання щодо розгляду справи за їх відсутності (а.с 121-122, 128-129),що не перешкоджає розглядові справи.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася та про причини своєї неявки суд не повідомила, що теж не перешкоджає розглядові справи.
Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. 
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Згідно ч. 2, 3 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Згідно частини  8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Статтею 131 ЦПК України визначено обов`язок учасників справи повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи та визначено, що якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.
Як слідує з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції було, у встановленому Законом порядку, направлено на зареєстровану адресу місця проживання позивачки ОСОБА_1 (а.с. 16), зазначену нею у заяві по суті, як адресу її фактичного місця проживання (а.с. 1), судове повідомлення про призначення справи до розгляду на 10 годину 10 хвилин 07 жовтня 2020 року.
Разом з тим, поштове відправлення на ім`я позивачки ОСОБА_1 повернулося до суду із відміткою відділення поштового зв`язку про «відсутність адресата» (а.с. 119 – зворот), що вважається належним врученням судового повідомлення.
Виходячи з вищенаведених норм  Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивачки ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Дніпропетровської області Волкогон Т.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги та виключаючи зі складу службових житлових приміщень квартиру АДРЕСА_1 , із заміною службового ордеру на ордер звичайного зразка та переоформлюючи особовий рахунок на ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з визнання позову відповідачем Виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради, яке не суперечить вимогам закону.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.  
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За вимогами частини першої статті 16 ЦК України, частини першої  статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Нормативно-правовими актами, які визначають правовий статус службового житла, є Житловий кодекс УРСР та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37.
Законодавство не містить чіткого визначення поняття службове житлове приміщення. При цьому, із аналізу положень вказаних вище нормативно-правових актів вбачається, що службове житлове приміщення це таке житлове приміщення, що перебуває у державній, комунальній, а в окремих випадках і в приватній власності (але крім житлових приміщень, що перебувають у приватній власності фізичних осіб), яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для більш близького проживання працівників.
Відповідно до ч.1 ст.118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЖК УРСР, порядок надання службових жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Відповідно до ч.1 ст. 123 ЖК України, порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Відповідно до п. 6 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 (із змінами), Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.
Таким чином, жиле приміщення виключається з числа  службових  якщо відпала потреба в такому його використанні рішенням виконавчого комітету відповідної ради, а суд не наділений  повноваженнями щодо виключення спірної квартири з числа службових.
При цьому, згідно з рішенням Криворізької міської ради від 31 березня 2016 року №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті ради та їх виконавчих органів» до повноважень виконкому районної у місті ради належить вирішення питань та прийняття рішень про виключення житлових приміщень з числа службових, у разі наявності погодження заступника міського голови згідно з розподілом обов`язків.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ордеру №18, виданого виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради 28 січня 1982 року на підставі рішення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №18 від 15 січня 1982 року, квартира  АДРЕСА_1 , яка обліковується к службова, була надана ОСОБА_2 на сім`ю із трьох чоловік: ОСОБА_2 – квартиронаймач, ОСОБА_3 – дружина, ОСОБА_5 - донька (а.с. 3).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент його смерті у квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована позивачка ОСОБА_1 (а.с. 4).
Згідно листа виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №1/31-19 від 10.01.2020 року, ОСОБА_1 не зверталась до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради із заявою про намір приватизувати квартиру та відповіді останнього про необхідність вирішення вказаного питання у судовому порядку не надходило (а.с. 67), а тому колегія суддів критично ставиться до тверджень позивачки у позовній заяві щодо її звернення до виконкому та отримання відповіді щодо необхідності вирішення спору у судовому порядку (а.с. 2-3)
Згідно листів виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №1/31-188 від 20.03.2020 року та №1-19 від 29.01.2020 року, квартира  АДРЕСА_1 перебуває у комунальні власності міста та потребує подальшого використання у якості службового житла (а.с. 64, 65-66).
За таких обставин, враховуючи відсутність у суду повноважень, передбачених законом, щодо виключення спірної квартири з числа службових та потребу органів місцевого самоврядування у подальшому використанні спірної квартири, як службового житла, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог.
При цьому, наявна в матеріалах справи заява відповідача виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про те, що останній не заперечує проти виключення спірної квартири із числа службових житлових приміщень (а.с. 21) не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, а якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Оскільки, прийняття судом рішення щодо виключення житлового приміщення із числа службових та зміну статусу такого житла суперечить нормам чинного законодавства України, суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 виключно з підстав вищевказаної заяви представника відповідача. До того ж необхідно зауважити, що на теперішній час розпорядженням Голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 25.03.2020 року №49-к у відношенні завідувача юридичного відділу виконкому районної у місті ради ОСОБА_6 проводиться службове розслідування, у зв`язку з чим колегія суддів взагалі критично ставиться до заяви представника відповідача щодо визнання заявлених позовних вимог, зважаючи на його позицію щодо подальшої потреби у використанні спірного житлового приміщення у якості службового житла.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим, з позивачки  ОСОБА_1   на користь прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с. 89). 
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Заступника прокурора Дніпропетровської області, в інтересах держави, в особі  Криворізької міської ради Дніпропетровської області та Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради,  – задовольнити.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року– скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про виключення житла із числа службового – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області  судові витрати по справі у розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: