Номер провадження: 22-ц/813/6190/20 
Номер справи місцевого суду: 947/27780/19
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Дрішлюка А.І.,
Громіка Р.Д.,
при секретарі: Павлючук Ю.В., 

переглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 – державного виконавця Київського відділу виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.07.2015р. державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ордатій Я.І. виніс постанови про викриття виконавчого провадження №48185933 та №48186012 по виконанню двох виконавчих листів №2-248/10 від 06.10.2010р. (фактично насправді 05.07.2010р.), з написом: «Повернуто п. 4 ст. 47 ЗУ «ПВП» та 47 п.4 ЗУ «ПВП» 29.12.2012р.» та без печатки про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Райффайзен банк Аваль» боргу в сумі 1 820 грн. та виконавчого провадження №48186012 по виконанню виконавчого листа №2-248/10 від 06.10.2010р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Райффайзен банк Аваль» боргу у сумі 323 754,28 гривень. Ці виконавчі листи були повернуті заявнику у 2012 році. Постанови про відкриття виконавчого провадження були винесені 14.07.2015р. на підставі двох виконавчих листів, який видано 05.07.2010р. (фактично насправді 05.07.2010р.), а вступили в законну силу 16.07.2010р. та які повинні бути пред`явлені до виконання протягом 1-го року, тобто до 16 липня 2011 року.
Документи були пред`явлені до виконання разом із заявою про відкриття виконавчого провадження 07 вересня 2016 року, тобто майже через три роки, після закінчення строку його кінцевого пред`явлення 1 6.07.2013р.. В порушення вимог чинного законодавства, відповідач прийняв виконавчий документ до виконання та відкрив виконавче провадження постановою від 14.07.2015р.. Також порушивши вимоги Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не звернув увагу на те, що строк пред`явлення судового наказу до виконання закінчився 16.07.2013р., та прийняв до виконання виконавчий документ із пропущеним строком. 
ОСОБА_1 зазначив, що відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає, у численних, протягом останніх десяти років, систематичних психічних тортурах та переживаннях, знущання з боку відповідача, приниженнях з боку відповідача незаконним обмеженням прав та свобод позивача, незручностях, численних судових процесах у яких позивач сумлінно приймає участь як законослухняний громадянин, безповоротної втрати здоров`я (переведення спочатку з 3-ї групи інвалідності до 2-ої групи інвалідності по зору щорічно на 2-гу групу інвалідності по зору та неврології безстроково, з безперспективністю одужання у зв`язку зі сталою стресовою ситуацією), втратах часу, здоров`я.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду та просив стягнути з державного виконавця Київського відділу виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Гуменюка В.В. моральну шкоду в сумі 731 109 600 (сімсот тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч шістсот) гривень.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Розгляд справи призначено на 22 грудня 2020 року, однак згідно із Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.
21 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення слухання справи та розгляд справи за його участі, однак розглянувши клопотання, колегія суддів дійшла до висновку про залишення вказаного клопотаннябез задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 23 грудня 2020 року.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
За змістом статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру в наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Також в ст. 23 ЦК України закріплено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167, 1174 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом другої групи з дитинства по зору, що вбачається з Довідки акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.05.2018р. (а.с. 7).
Згідно виконавчих листів Київського районного суду м. Одеси по справі №2-248/10 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року на загальну суму 323 754,28 гривень, також стягнуто понесенні судові витрати у розмірі 1 820 гривень (а.с. 10-11).
14 липня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48186012, за виконавчим листом №2-248/10 від 06.10.2010р. виданого Київським районним судом м. Одеси (а.с. 12).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії і постанову державного виконавця і визнано незаконними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо не направлення боржнику ОСОБА_1 копії постанов від 14.07.2015р. про відкриття виконавчого провадження.
Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 14.07.2015р. про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-248\10 (провадження ВП №48185933, ВП №48186012) залишено без задоволення (а. с. 16-17).
В позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що державний виконавець Київського відділу виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Гуменюк В.В., своїми протиправними діями, які встановлені ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року, завдав йому моральну шкоду, яка полягає, у численних, протягом останніх десяти років, систематичних психічних тортурах та переживаннях, знущання, приниженнях незаконним обмеженням прав та свобод позивача, незручностях, численних судових процесах у яких позивач сумлінно приймає участь як законослухняний громадянин, безповоротної втрати здоров`я (переведення спочатку з 3-ї групи інвалідності до 2-ої групи інвалідності по зору щорічно на 2-гу групу інвалідності по зору та неврології безстроково, з безперспектівностю одужання у зв`язку зі сталою стресовою ситуацією), втратах часу, здоров`я, тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з державного виконавця Київського відділу виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 731 109 600 (сімсот тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч шістсот) гривень.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не надав суду достатніх доказів, сукупність яких довела б неправомірність дій державного виконавця, і відповідно обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 731 109 600 (сімсот тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч шістсот) гривень.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2020 року є законним, обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог.
Колегія суддів звертає увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).
Зазначене також передбачено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Крім того, згідно роз`яснень, викладених в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при  цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Сам по собі факт визнання незаконними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо не направлення боржнику ОСОБА_1 копії постанов від 14.07.2015р. про відкриття виконавчого провадження, не є безумовною підставою для стягнення з такого державного виконавця моральної шкоди, необхідно також довести наявність шкоди та причинного зв`язку між незаконними дії та шкодою, що наступила.
Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Великою Палати Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) де вказано, що правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. 
Однак, в порушення вищезазначених вимог законодавства ОСОБА_1 не надано жодних доказів, що саме незаконні дії державного виконавця Київського відділу виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гуменюка В.В., щодо не направлення копії постанов від 14.07.2015р. про відкриття виконавчого провадження, перебувають в причинного зв`язку зі погіршенням стану його здоров`я (втрата часу, здоров`я, безперспективність одужання), не надано будь-яких належних та допустимих доказів, якими підтверджується взагалі факт заподіяння ОСОБА_1 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 731 109 600 (сімсот тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч шістсот) гривень, заподіяної внаслідок незаконних дій державного виконавця Київського відділу виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гуменюка В.В..
Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги, відносно того, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про можливість вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України (чинна з 04.06.2014, КК України 2001), посадовими особами Головного територіального управління юстиції в Одеській області, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 364 КК України (чинна з 04.06.2014, КК України 2001), встановлена кримінальна відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадських інтересам, або інтересам юридичних осіб.
При цьому, ст. 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Таким чином, сам факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про можливість вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України посадовими особами Головного територіального управління юстиції в Одеській області, апеляційний суд не може вважати доведеною винну таких осіб.
За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення спору.
Крім того, слід зазначити, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006р., суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясував всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами, вирішив дану справу згідно із законом, тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено: 23 грудня 2020 року.
Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік