УХВАЛА

25 листопада 2020 року  
Київ
справа №320/950/19
адміністративне провадження №К/9901/16956/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу Кабінету Міністрів України
на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року
за позовом  ОСОБА_1 
до Кабінету Міністрів України 
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року касаційну скаргу Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, відповідач) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року залишено без руху з підстав невідповідності касаційної скарги статті 330 КАС України та надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом направлення на адресу суду документа про сплату судового збору.
20 серпня 2020 року надійшли додаткові матеріали, з яких вбачається, що скаржником виконано вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху та усунуто зазначені в ній недоліки.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом касаційного оскарження у даній справі є визнання протиправною бездіяльність КМУ щодо не виконання положень пункту 16 Прикінцевих положень Закону    України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII    (далі - Закон №76-VIII) та зобов`язання відповідача забезпечити прийняття нормативно-правового акту про умови та порядок перерахування призначених пенсій працівникам прокуратури.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.
У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо виконання положень пункту 16 Прикінцевих положень Закону №76-VIII, прийняті з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
На підтвердження своїх доводів, у касаційній скарзі заявник зазначає, що в оскаржуваних судових рішеннях суди дійшли необґрунтованого висновку, що обсяг дій, які були здійснені КМУ, з метою вчасного та добросовісного виконання чинних на той час положень    Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (далі - Закон № 1789-XII), були вочевидь недостатніми, а отже, відповідач проявив протиправну бездіяльність щодо виконання положень пункту 16 Прикінцевих положень Закону №76-VIII, яка порушувала права позивача на перерахунок пенсії. На підтвердження вказаного, заявник зазначає, що суди дійшли такого висновку у зв`язку з тим, що невірно здійснили тлумачення пункту 16 Прикінцевих положень Закону №76-VIII, не застосували частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII зі змінами, внесеними Законом №76-VIII, а також порушили норми статті 2 КАС України та застосували вказані норми без врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, висловлених, зокрема, у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 826/15553/17, від 15 лютого 2020 року у справі № 648/3684/16-а, від 10 червня 2020 року у справі № 569/3120/16-а та від 23 червня 2020 року у справі № 263/13109/16-а, які полягають у тому, що оскільки положення статті 50-1 № 1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність, а положеннями Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) (набрав чинності  15 липня 2015 року), по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.
При цьому, заявник вказує на те, що ухвалюючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанції застосували норми Закону № 76-VIII, якими внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ та викладено частину вісімнадцяту в новій редакції без врахування висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 553/541/17, № 698/435/16-а та від 12 червня 2019 року у справі № 326/1656/16-а(2-а/326/8/2017), які полягають у тому що частина вісімнадцята викладена у редакції Закону № 76-VIII: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України", не підлягає застосуванню у зв`язку із тим, що пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону № 1789-ХІІ.
Водночас, КМУ наголошує на порушенні судами статті 2 КАС України. Скаржник зазначає, що суди не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 26 червня 2018 року у справі № 802/1064/17-а, від 03 липня 2018 року у справі № 826/16634/16, що полягає у наступному. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване    статтею 55 Конституції України    й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. 
З огляду на наведені доводи касаційної скарги, а також те, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що обсяг дій, які були здійснені КМУ, з метою вчасного та добросовісного виконання чинних на той час положень    Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (далі - Закон № 1789-XII), були вочевидь недостатніми, а отже, відповідач проявив протиправну бездіяльність щодо виконання положень пункту 16 Прикінцевих положень Закону №76-VIII, яка порушувала права позивача на перерахунок пенсії, колегія суддів встановила наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що є підставою для відкриття касаційного провадження. При здійсненні касаційного перегляду рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року колегія суддів здійснить перевірку правильності застосування судами попередніх інстанцій пункту 16 Прикінцевих положень Закону №76-VIII, частини вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII зі змінами, внесеними Законом №76-VIII, а також статті 2 КАС України, а також необхідність врахування у спірних правовідносинах висновків Верховного Суду щодо застосування вищезазначених норм права, висловлених у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі №826/15553/17, від 15 лютого 2020 року у справі №648/3684/16-а, від 10 червня 2020 року у справі №569/3120/16-а та від 23 червня 2020 року у справі №263/13109/16-а, від 08 травня 2018 року у справі №553/541/17, №698/435/16-а та від 12 червня 2019 року у справі №326/1656/16-а(2-а/326/8/2017), від від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16, від 26 червня 2018 року у справі №802/1064/17-а, від 03 липня 2018 року у справі №826/16634/16
Враховуючи викладене, Верховний Суд здійснить касаційний перегляд рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у зазначеній справі.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.
Керуючись статтями 248, 329, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
2. Витребувати з Окружного адміністративного суду м. Києва справу № 320/950/19.
3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.
4. Встановити для учасників справи строк до 15 грудня 2020 року для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.
5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                              Я.О. Берназюк
                                                                                                              В.М. Бевзенко
                                                                                                              Н.В. Коваленко