УХВАЛА

18 листопада 2020 року 
м. Київ
справа №520/14519/19
адміністративне провадження №К/9901/29476/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області щодо невчинення дій зі звільнення з податкової застави, зареєстрованої 22 жовтня 2019 року за №27131651 в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, всього майна ОСОБА_1 згідно акту опису № 340/20-40-52-07-16 від 22 жовтня 2019 року та зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області звільнити з податкової застави, зареєстрованої 22 жовтня 2019 року за № 27131651 в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, всього майна ОСОБА_1 згідно акту опису № 340/20-40-52-07-16 від 22 жовтня 2019 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року, позов задоволено.
Крім того, додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000     грн.
6 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти, нове яким відмовити в задоволенні заяви та зменшити судові втрати на правничу допомогу.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено основні засади (принципи) адміністративного судочинства, з-поміж яких забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом. 
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Згідно з частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі незгоди з ухваленими судовими рішеннями, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їх оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Суд звертає увагу на наявність конкретної і послідовної практики Верховного Суду застосування норм права у подібних правовідносинах, як судом касаційної інстанції, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, висновки якого щодо застосування норм права підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Верховним Судом вже було висловлено правову позиція щодо складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, яка входить до предмета доказування у справі, зокрема у постанові Верховного Суду від 7 листопада 2019 року №826/14299/17, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд апеляційної інстанції під час вирішення питання, що стосується стягнення на користь позивача судових витрат, обґрунтовано зазначив, що оскільки понесення позивачем витрат на правничу допомогу в межах даної справи у розмірі 5 000 грн підтверджено належними та допустимими доказами, підстави для висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат відсутні.
Враховуючи, що висновки судів попередніх інстанцій відповідають правовій позиції Верховного Суду, а доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      Н.Є. Блажівська

Судді:                                                                                 О.В. Білоус

                                                                                          І.Л. Желтобрюх