Ухвала                                               
 
22 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 185/5485/19
провадження № 61-14679ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 25 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АктаБанк», треті особи: Новокадацький відділ Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Дніпро), приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Сулейманова Світлана Миколаївна, ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Скасовано заборону відчуження об`єкту нерухомого майна - 1/2 частини нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності № 21709171 
від 03 серпня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого 
майна: 272206312235, що належить публічному акціонерному товариству «АктаБанк» на праві приватної власності, накладену ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 14 червня 2019 року.
05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року (надійшла до суду 07 жовтня 2020 року) з пропуском строку на касаційне оскарження.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну 
та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду 
справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників 
справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року він отримав 07 вересня 2020 року, тобто у день її оприлюднення на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР), під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи, тому строк пропущено з поважних причин.
Відповідно до відомостей з ЄДРСР оскаржувана постанова Дніпровського апеляційного суду прийнята 25 серпня 2020 року, надіслана судом до ЄДРСР 03 вересня 2020 року, зареєстрована 04 вересня 2020 року, а оприлюднена 07 вересня 2020 року.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені заявником 
у касаційній скарзі причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень є поважними, а тому його слід поновити.
Водночас, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що основною підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує на недослідження належним чином судами зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається 
заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо 
суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Отже, посилаючись на вказані вище підстави касаційного оскарження, заявник не виконав умови пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 
392 ЦПК України, заявникам необхідно надати уточнену редакцію 
касаційної скарги із зазначенням підстави (підстав) касаційного оскарження відповідно до передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 389 цього Кодексу підстав на виконання умов пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, а також надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України 
«Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 921,00 грн.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового 
збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при 
поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 536,80 грн.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК 
у Печер.р-ні/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддеюпостановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1  строк на касаційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 11 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 25 серпня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог цієї ухвали до 20 листопада 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.  
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                          Д. Д. Луспеник