Постанова
Іменем України
 
10 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/33629/19
провадження № 61-10563св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Держава Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Державна казначейська служба України,
 	
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 травня 2020 року у складі судді Баськов М. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2020 рокуу складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Купельського А. В., Янчук Т. О.,
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням суду,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ухвалою суду першої інстанції від 04 вересня 2019 року його позов у справі 686/3038/19 залишено без розгляду. Хмельницький апеляційний суд постановою від 03 грудня 2019 року скасував вказану ухвалу суду першої інстанції та направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Внаслідок постановлення судом незаконного рішення позивачу завдано моральної шкоди, зокрема, він зазнав душевних страждань і приниження, переніс стрес і розчарування через відчуття невизначеності, були порушені його честь і гідність, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь                                                1 000 000 000 грн моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 травня            2020 року в задоволенні позову  ОСОБА_1  відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довів факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між ухваленням судового рішення та настанням шкоди.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 травня             2020 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності Держави Україна перед ним за завдані збитки, тому позов є необґрунтованим. Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норми матеріального права, є помилковими. Висновки суду першої інстанції відповідають установленим обставинам справи та не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, на які ОСОБА_1 вказує в апеляційній скарзі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2020 року  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 травня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, щосуди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, а саме положення статей 22, 23, 1174 ЦК України, які прямою вказівкою передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди.
Суди не виконали безпосередній обов`язок суду, а саме судовий захист особи, та дійшли помилкового висновку про недоведеність завдання позивачу моральної шкоди.
Крім того, позивач не зобов`язаний доводити факт заподіяння йому моральної шкоди, оскільки відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити саме заподіювач такої шкоди. Зазначений висновок судів суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 27 вересня 2017 року у справі № 6-1435цс17, у якому вказано, що суди поклали на позивача обов`язок доводити наявність у нього душевних страждань, що є неприпустимим з огляду на правову природу такого права, гарантії від порушення якого закріплені Конституцією України.
Крім того, при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у подібних правовідносинах у справах                            № 686/20012/18, № 554/49/18, № 638/6944/16-ц, № 638/17403/15-ц, № 638/12259/16 та інших, Верховного Суду України у справі № 6-501цс17.
Зі змісту касаційної скарги вбачається те, що ОСОБА_1 просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з необхідністю формування правової позиції щодо застосування норм ЦК України про відшкодування моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що необхідно відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року                                             № 6-440цс16.
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 вересня            2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Ярмолинецького районного суду Хмельницької області.
Відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, пункту 3.3 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду                        від 14 грудня 2017 року № 8 та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду             від 23 жовтня 2020 року «Про обрання судді до Великої Палати Верховного Суду» № 4, у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2020 року визначено суддю Литвиненко І. В., у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду              Висоцької В. С., Фаловської І. М.
11 листопада 2020 року справа № 686/33629/19 надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.25 та 2.3.49 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України                              від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, розділу 4.2 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду                         від 14 грудня 2017 року № 8, та рішень зборів суддів Касаційного цивільного суду                   від 03 грудня 2020 року № 10 «Про внесення змін до рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2019 року № 3», призначено повторний автоматизований розподіл судових справ в частині заміни суддів, які не входять до складу постійної колегії суддів, в тому числі і за касаційним провадженням № 61-10563св20.
Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Литвиненко І. В. та суддів: Висоцької В. С., Грушицького А. І.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2019 року, постановленою у справі № 686/3038/19, позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року скасовано вказану ухвалу та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Частиною 7 зазначеної статті встановлено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходячи з того, що позивачем не доведено причинного зв`язку між спричиненою моральною шкодою та діями відповідача, а саме постановленням судом першої інстанції ухвали про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, яка скасована судом апеляційної інстанції, інших належних та допустимих доказів щодо завдання моральної шкоди позивачем не надано, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Аналогічний правовий висновок викладено при дослідженні спірних правовідносинах у постановах Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19,                від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 61-10591св19), від 03 грудня           2019 року у справі № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня              2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), підстав відступити від якого Верховним Судом не встановлено.
Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог і відшкодування моральної шкоди у зв`язку з діями відповідачів суперечать судовій практиці Верховного Суду у вказаній категорії справ є безпідставними, оскільки фактичні обставини цих справ не є тотожними та ідентичними. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що у цій справі судами не встановлено.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що   встановлення   обставин   справи,  дослідження  та  оцінка доказів є   прерогативою
судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку судів не спростовують.
 
Щодо клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне
Підстави та порядок передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду визначені статтями 403, 404 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не містить обґрунтування виключної правової проблеми справи та інших підстав, що свідчить про відсутність передбачених статтею 403 ЦПК України підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні такого клопотання.
Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 травня             2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            В. С. Висоцька
 
                                                                                                           А. І. Грушицький