УХВАЛА

17 грудня 2020 року 
Київ
справа №280/4269/18
адміністративне провадження №К/9901/33336/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Жука А.В., 
перевіривши касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі №280/4269/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області, Мелітопольського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
09 жовтня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Мелітопольського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, в якій позивач просив суд (з урахуванням уточнень від 03.12.2018): визнати протиправними та скасувати рішення, викладені у Висновку Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області, затвердженому 24.10.2017, про відмову у видачі паспорта громадянина України позивачу та Висновку Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області за №17/2018, затвердженому 23.01.2018, щодо законності документування паспортом громадянина України позивача про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Мелітопольським РВ УМВС України в Запорізькій області на ім`я позивача, є недійсним та підлягає знищенню, так як оформлений з порушенням вимог законодавства України, оскільки позивач не набув громадянства України і не є громадянином України; зобов`язати відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України замість втраченого паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Мелітопольським РВ УМВС України в Запорізькій області.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року, позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу.
За правилами частини першої  статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України  за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до  статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України  касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою  статті 333 цього Кодексу.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, КП «Діловодство спеціалізованого суду» та матеріалів касаційної скарги, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції була ухвалена 11 червня 2020 року, відповідно до супровідного листа Третього апеляційного адміністративного суду направлена скаржнику 12 серпня 2020 року, вперше касаційну скаргу подано 09 вересня 2020 року, яку ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року повернуто скаржнику як таку, що не містила підстав касаційного оскарження, копію вказаної ухвали скаржником отримано 06 листопада 2020 року, вдруге касаційну скаргу подано до Верховного Суду 02 грудня 2020 року, тобто майже через місяць після отримання первинної касаційної скарги.
Разом з тим, у касаційній скарзі скаржник заявляє клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, вважає, що демонструє готовність брати участь на всіх етапах розгляду  та утримується від будь-яких прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи. 
Проте, повторне звернення з касаційною скаргою майже через місяць після отримання первинної касаційної скарги свідчить про необґрунтоване зволікання з боку скаржника щодо чергового звернення до касаційного суду з цією касаційною скаргою.  
Водночас, скаржник не зазначає причин зволікання повторного звернення з цією касаційною скаргою.
Згідно з частиною третьою статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Подання первинної касаційної скарги у встановлений законом строк не передбачає зупинення строку на касаційне оскарження для нього та можливості у зв`язку з цим у подальшому свавільно розпоряджатися часом на касаційне оскарження.
Статтею 44 КАС України     передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Тобто, особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, до того ж за відсутності поважних причин.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Враховуючи обставини справи, матеріалами касаційної скарги не підтверджено поважність пропуску строку касаційного оскарження з моменту отримання ухвали Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року про повернення касаційної скарги (06  листопада 2020 року) до подання касаційної скарги вдруге (02 грудня 2020 року), Суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження підстав пропуску такого строку поважними.
Суд звертає увагу скаржника, що для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі посилання повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.
Крім того, під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Так, зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, скаржник не врахував, що суд апеляційної інстанції посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.06.2018 у справі №808/8844/15 та від 20.11.2018 у справі №815/6748/15.
Разом з тим, скаржник не обґрунтував, в чому неправомірність застосування цих висновків Верховного Суду судом апеляційної інстанції до даних правовідносин.
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей  169,  332 КАС України  касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважності причин пропуску строку касаційного оскарження, уточненої касаційної скарги (заяви про уточнення касаційної скарги) із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)    статтею 328    цього Кодексу  підстави (підстав) та викладенням відповідних обґрунтувань, із наданням її копії відповідно до кількості учасників справи. 
На підставі викладеного, керуючись статтями  169,  328, 330,  332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі №280/4269/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області, Мелітопольського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху (в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження), в установлений судом строк, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
У разі невиконання вимог ухвали суду в іншій частині, в установлений судом строк, касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	А. В. Жук