Постанова 
Іменем України
       
21 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2/1522/11374/11
провадження № 61-21627св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,	Погрібного С. О., Яремка В. В.,	
 
учасники справи:
заявник - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області,
стягувач - прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси,
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від  23  жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Дрішлюка А. І., Драгомерецького М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року начальник Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі -Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області), правонаступником якого є Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа стосовно ОСОБА_1 у цивільній справі  за позовом прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод і виселення.
 
Заява обґрунтована тим, що виконавчий лист був втрачений при передачі заяв про відновлення виконавчих проваджень у даній справі від канцелярії Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, яка знаходиться за адресою: Польський узвіз, 6, м. Одеса, до державного виконавця, який знаходиться в Приморському ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області за адресою: вул. Пастера, 58, м. Одеса. 
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року зазначену заяву задоволено. Видано дублікат виконавчого листа № 2-11374/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси відносно ОСОБА_1 за рішенням суду у цивільній справі за позовом прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод і виселення.
 
Задовольняючи заяву начальника Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про видачу дубліката виконавчого листа стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником були втрачені виконавчі листи, рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у цій справі, до теперішнього часу не виконане, а тому вважав, що заяву начальника Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області необхідно задовольнити та видати дублікат виконавчого листа № 2-11374/11 відносно ОСОБА_1 за рішенням суду у цивільній справі за позовом прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод і виселення.
 
Не погодившись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року та залишити без задоволення заяву начальника Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про видачу дубліката виконавчого листа.
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та передаючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд послався на пункт 4 частини першої статті 379 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та виходив із того, що:
 
- суд має право видавати дублікат виконавчого документа виключно на підставі подання державного виконавця, однак начальником Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області було подано заяву;
 
- доданий до заяви про видачу дубліката виконавчого листа в якості доказу акт про втрату оригіналу виконавчого листа за своєю формою не відповідає вимогам законодавства України, зокрема Правилам організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181;
 
- суд першої інстанції не врахував, що мають місце розбіжності в наданій виконавчою службою інформації у заяві начальника Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про видачу дубліката виконавчого листа стосовно ОСОБА_1 , зокрема згідно із заявами про видачу дубліката виконавчого листа, оригінал виконавчого листа втрачено в червні 2017 року при передачі матеріалів виконавчого провадження з канцелярії Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, яка знаходиться за адресою: Польський узвіз, 6, м. Одеса, до державного виконавця, який знаходиться за адресою: вул. Пастера, 58, м. Одеса, але згідно з актом про втрату виконавчого листа, доданого до заяви про видачу дубліката виконавчого листа в якості доказу, втрата оригіналу виконавчого листа сталася в листопаді 2014 року при пересиланні його до суду. 
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову  Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у вищевказаній справі в частині направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, в якій просить скасувати постанову в цій частині та ухвалити нове рішення про залишення заяви начальника Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області без задоволення. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції:
 
- не врахував, що ухвала про видачу виконавчого листа не є ухвалою, яка вирішує процедурні питання провадження у справі, а є кінцевим рішенням судового розгляду заяви (подання) відповідно до частини п`ятої статті 258 ЦПК України, тому ця ухвала не може перешкоджати подальшому розгляду справи;
 
-  безпідставно застосував норми пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України;
 
- мав керуватись пунктом 2 частини першої статті 374 та частиною першою статті 376 ЦПК України і ухвалити нове рішення у справі про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, з огляду на встановлені факти недоведеності заявником обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
На дату розгляду справи Верховним Судом відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано матеріали справи № 2/1522/11374/11 із Приморського районного суду м. Одеси та надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.  
 
У  січні 2020 року матеріали справи № 2/1522/11374/11 надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року справу № 2/1522/11374/11 призначено до судового розгляду колегією суддів у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону                   № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин касаційна скарга  ОСОБА_1 на постанову  Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року підлягає розгляду Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції, чинній на час її подання, тобто до 08 лютого 2020 року. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково  з огляду на наступне.
 
Фактичні обставини справи 
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2012 року задоволено позовні вимоги Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з двох приміщень загальною площею площею 33,75 кв. м, адміністративної будівлі № 9 військового містечка № 186, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішено питання про судові витрати.
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2013 року рішення суду першої інстанції змінено, викладно резолютивну частину рішення в новій редакції. «Зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні Міністерству оборони України та квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеси права користування та розпорядження двома приміщеннями площею 33,75 кв. м адміністративної будівлі № 9 військового містечка № 186 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення цього приміщення».
 
04 грудня 2013 року постановами Першого приморського Відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - ВДВС ОМУЮ) відкритті виконавчі провадження: № 41088380 з примусового виконання рішення суду відносно ОСОБА_1 та № 441088507 з примусового виконання рішення суду відносно ОСОБА_2 , які у подальшому, 27 грудня 2013 року, закінчені.
 
Удруге постановами Першого Приморського ВДВС ОМУЮ були відкриті виконавчі провадження: 29 жовтня 2014 року - ВП № 45243429 відносно ОСОБА_1 та 03 листопада 2014 року - ВП № 45304078 відносно ОСОБА_2 .
 
Постановами Першого приморського ВДВС ОМУЮ від 11 листопада 2014 року зазначені виконавчі провадження були закінчені.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року (провадження №22-ц/785/6307/16) дії начальника Першого Приморського ВДВС ОМУЮ Козюка О. М. з ухвалення постанов від 11 листопада 2014 року ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення виконавчих проваджень визнані неправомірними; постанови начальника Першого Приморського ВДВС ОМУЮ Козюка О. М. від 11 листопада 2014 року ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення виконавчих проваджень скасовані.
 
20 березня 2017 року постановами начальника Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Шуляченко М. Б. поновленні виконавчі провадження ВП № 45243429, за яким боржником є ОСОБА_1 , та ВП № 45304078, боржником за яким є ОСОБА_2 , з примусового виконання рішення суду від 08 листопада 2013 року. Проте у червні 2017 року при передачі заяв про відновлення двох виконавчих проваджень з відповідними виконавчими листами від канцелярії Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ, яка знаходиться за адресою: Польський узвіз, 6, м. Одеса, до державного виконавця, який знаходиться в Приморському ВДВС м. Одеса ГТУЮ за адресою: вул. Пастера, 58, м. Одеса, оригінали вказаних виконавчих листів були втрачені, про що начальником відділу складено відповідний акт.
 
У вересні 2017 року начальник Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа стосовно ОСОБА_1 у  цивільній справі за позовом прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод і виселення. 
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року зазначену заяву задоволено.
 
Не погодившись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та передаючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд послався на пункт 4 частини першої статті 379 ЦПК України та дійшов висновку, що судом першої інстанції не надано належну оцінку всім наявним у справі документам, не встановлено всі обставини справи та порушено норми процесуального права.
 
Верховний Суд не погоджується із такими висновками апеляційного суду з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та їх нормативно-правове обґрунтування 
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Відповідно до частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
 
Підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції визначені статтею 379 ЦПК України.
 
Зокрема у пункті 4 частини першої статті 379 ЦПК України зазначено, що підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
Аналіз змісту указаних норм процесуального права свідчить про те, що апеляційний суд має повноваження на скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції лише у разі, якщо така ухвала відноситься до ухвал, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Ухвала суду першої інстанції про видачу дубліката виконавчого листа не є ухвалою, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі у розумінні пункту 6 частини першої статті 374 та статті 379 ЦПК України.
 
Отже, апеляційний суд, з урахуванням його повноважень, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 не мав підстав та повноважень для передачі справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, що не перешкоджає подальшому провадженню у справи, визначені статтею 374 ЦПК України
 
Натомість апеляційний суд не надав оцінки правильності по суті вирішення судом першої інстанції заяви начальника Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про видачу дубліката виконавчого листа та не ухвалив судове рішення у межах своїх повноважень.
 
З огляду на такі процесуальні порушення, допущені апеляційним судом на стадії апеляційного перегляду, Верховний Суд також не може дати оцінку суті спору.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції виніс постанову з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та що відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Під час продовження розгляду справи апеляційному суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам апеляційної скарги і відзивам сторін, вирішити справу по суті з додержанням вимог матеріального і процесуального права, ухвалити законне і справедливе судове рішення.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України визначено, що у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.
 
Керуючись статтями 400, 406, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак      	
Судді:	І. Ю. Гулейков      	
 	С. О. Погрібний      	
 	Г. І. Усик      	
 	В. В. Яремко