ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 р.	Справа № 632/25/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Овдієнко Володимир Володимирович,  м. Зміїв, по справі № 632/25/20
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       поліцейського СРПП Валківського ВП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції Котелевця Олександра Володимировича               
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП Валківського ВП ГУНП в  Харківській області  старшого сержанта поліції Котелевець Олександра Володимировича (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:
-скасувати постанову про накладення  адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №100438 від 03.09.2019 року та закрити справу  про адміністративне правопорушення;
-стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн.
Рішенням Зміївського районного суду від 01.06.2020 року  позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01.06.2020 року та  прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Колегія суддів, заслухавши доповідь  обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи  апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги  підлягають  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.09.2019 року о 13:30 на автодорозі м. Валки-смт Н. Водолага ОСОБА_1 керував транспортним засобом «FORD TRANSIT» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який  підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не  пройшов, чим порушив п. 31.3 б) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Залишаючи позов без задоволення суд першої інстанції  виходив з правомірності оскаржуваної постанови.
У своєму рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, оскільки реєстраційні відомості  транспортного засобу позивача дають підстави вважати його вантажним автомобілем незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, із строком експлуатації більше двох років, який відповідно до ч.ч. 1,7  ст. 35 Закону України  «Про дорожній рух» підлягає обов`язковому технічному контролю кожні два роки, а такий контроль на момент складання оскаржуваної постанови транспортний засіб позивача не пройшов, то позивача правомірно було притягнуто до адміністративної  відповідальності за  ч.3 ст.121 КУпАП.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої  інстанції, виходячи з наступного.
Предметом оскарження у справі є постанова  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне  правопорушення серії ДП18 №100438 від 03.09.2019 року, винесена  поліцейським СРПП Валківського ВП ГУНП в  Харківській області  старшим сержантом поліції Котелевець Олександром Володимировичем про притягнення позивача до  адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 340,00 грн за порушення п. 31.3 б) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.121 КУпАП.
Відповідно до   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження  надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням  принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням  необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що прийнято воно незаконно, виходячи з наступного.
Відповідно до     ст. 9 КУпАП    адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до оскаржуваної постанови серії ДП18 №100438 від 03.09.2019 року, позивач 03.09.2019 року о 13:30 на автодорозі м. Валки-смт Н. Водолага ОСОБА_1 керував транспортним засобом «FORD TRANSIT» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який  підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не  пройшов, чим порушив п. 31.3 б) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.121 КУпАП.
Відповідно до ч.3 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 31.3 б) Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством  якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Таким чином,  з системного аналізу вказаних норм випливає, що за порушення  п. 31.3 б) Правил дорожнього руху, яким є експлуатація транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, якщо вони такий контроль не пройшли, настає відповідальність за ч.3 ст.121 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
Отже, визначальним для  винесення постанови відповідача є віднесення автомобіля до легкового або вантажного та  мета його  використання. 
Відповідно до ч.7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух»  періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.
З аналізу наведеної норми слідує, що обов`язковому технічному контролю  підлягають вантажні автомобілі (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років та легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку (крім легкових автомобілів, які обов`язковому технічному контролю  не підлягають).
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі  обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно  до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже,  зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність  адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема,  пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Перевіряючи обгрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»  автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 слідує, що транспортний засіб «FORD TRANSIT» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, має повну масу 3280, масу без навантаження 1835 та відноситься до типу-фургон малотонажний-В.
Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів в підтвердження того, що  транспортний засіб «FORD TRASIT» реєстраційний номер НОМЕР_1 за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.
Отже, в матеріалах справи відсутні докази, що  транспортний засіб «FORD TRANSIT» реєстраційний номер НОМЕР_1 є саме вантажним автомобілем.
Оскаржувана постанова також не містить обгрунтувань з  посиланням на приписи ст. 35 Закону України «Про Дорожній рух», що транспортний засіб «FORD TRANSIT» реєстраційний номер НОМЕР_1 є саме вантажним автомобілем.
Судом апеляційної інстанції  надсилався запит відповідачу з проханням надати письмові пояснення в яких обгрунтувати, що  транспортний засіб  Ford Transit номерний знак   НОМЕР_1 підлягає обов`язковому технічному контролю з зазначенням до якого транспортного засобу "вантажного"  або "легкового" його віднесено відповідачем з посиланням на  відповідні норми та докази, які  були підставою для такого висновку.
Проте, відповідачем запит апеляційного суду виконано не було, письмові пояснення не надано.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не виконано обов`язок передбачений  ч.2 ст. 77 КАС України та не доведено, що транспортний засіб «FORD TRANSIT» реєстраційний номер НОМЕР_1 є саме вантажним автомобілем.
Отже, колегія суддів  приходить до висновку, що вина  позивача у вчиненні  адміністративного  правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП не підтверджена належними і допустимими  доказами.
Згідно ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Статтею  279  Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Таким чином, приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
З аналізу наведених норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що розгляд справи  про адміністративне  правопорушення  та її вирішення повинно відбуватися в точній відповідності з законом та з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Матеріали справи не містять доказів, що відповідачем під час розгляду справи про  притягнення позивача до адміністративної відповідальності  позивачу  роз`яснювалися його права та вирішувалися  клопотання та дотримано процедуру розгляду  справи про адміністративне правопорушення.
Оскаржувана  постанова не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності враховано пояснення позивача, роз`яснено його права та обов`язки, розглянуто клопотання в разі їх наявності. 
Доказів, які б підтверджували факт роз`яснення  позивачу прав та вирішення його клопотань під час розгляду справи про притягнення позивача до  адміністративної відповідальності матеріали справи не містять. 
На запит суду апеляційної інстанції відповідачем таких доказів не надано.
Таким чином колегія суддів вважає, що відповідачем не  доведено, що  під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було дотримано процедуру розгляду справи та  роз`яснено позивачу його права та вирішено клопотання.
Враховуючи, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП та не підтверджено, що розгляд справи  про адміністративне  правопорушення  та її вирішення відбувалися в точній відповідності з законом та з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, то колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право  скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи незаконність оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, то за приписами ч.3 ст.286 КАС України справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01.06.2020 року прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі  статтею 132  Кодексу адміністративного судочинства України  (надалі також  КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1,2  статті 134 КАС України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини сьомої  статті 139 КАС України  розмір витрат, які сторона  сплатила або має сплатити  у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, матеріали справи не містять документального підтвердження витрат позивача на правову допомогу у даній справі.
Таким чином, витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. не підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315,  321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01.06.2020 року по справі № 632/25/20  скасувати.
Прийняти  постанову, якою позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Валківського ВП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції Котелевця Олександра Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Скасувати постанову про накладення  адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №100438 від 03.09.2019 року.
Справу  про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко