ПОСТАНОВА
Іменем України

16 грудня 2020 року 
Київ
справа №824/531/19-а
адміністративне провадження №К/9901/32618/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
розглянув у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду у складі судді Лелюка О.П. від 08.07.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Кузьменко Л.В., суддів: Совгири Д.І., Франовської К.С. від 08.10.2019
у справі №240/8042/19
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України,
третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі також - відповідач), в якому просив: 
- визнати протиправною відмову Міністерства оброни України у призначенні йому одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні, безпосередній участі у антитерористичній операції з 03.09.2018, оформлену протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.01.2019 №2;
- зобов`язати Міністерство оброни України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням ним військової служби, відповідно до статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі також – Порядок №975).
2. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.07.2019, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оброни України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 18.01.2019 №2; зобов`язано Міністерство оброни України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю третьої групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням раніше виплачених сум.
3. У листопаді 2019 року відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.07.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
3. Ухвалою Верховного Суду від 06.12.2019 відкрито касаційне провадження у справі.
4. 04.02.2020 від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до довідки військової частини – польова пошта НОМЕР_1 №941 від 18.06.2015 рядовий ОСОБА_1 з 25.11.2014 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції АДРЕСА_1 .
6. Згідно з довідкою Чернівецького обласного центру МСЕК від 22.10.2015 серії 10ААА №007152 ОСОБА_1 встановлено 20% втрати працездатності.
7. Як вбачається з довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 18.06.2015,  09.06.2015 о 18:00 годині в ході проведення антитерористичної операції під час виконання бойового завдання в районі с. Опитне Ясинуватського району Донецької області під час танкового обстрілу солдат ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, контузію середнього ступеня, осколкове поранення зліва та осколкове поранення черевної стінки зліва.
8. Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №325 від 26.07.2018 поранення ОСОБА_1 «стан після вогнепального осколкового поранення поперекової ділянки зліва, лопаткової ділянки зліва, лівого стегна, м`яких тканин лівого плечового суглобу (09.06.2015), ПХО ран (09.06.2015) рапароцентезу (10.06.2015), повторної хірургічної обробки ран поперекової ділянки (15.06.2015), видалення стороннього тіла в області лівого плечового суглоба (18.06.2015), нестійка комбінована контрактура лівого плечового суглобу. Стан після перенесеної мінно-вибухової травми (09.06.2015), акутравми вух після травматичного під гострого двобічного кохлеарного невриту» - поранення. Травма, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини; захворювання: «Стан після перенесеної гострої реакції на стрес. Помірно виражений тривожно-депресивний синдром з виходом в компенсацію», - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини.
9. Згідно з довідкою обласної комунальної медичної установи психоневрологічна МСЕК серії 10 ААА №007873 від 03.09.2018 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого ОСОБА_1 встановлено 40% втрати професійної працездатності.
10. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №198172 від 03.09.2018 при первинному огляді ОСОБА_1 , який проводився з 30.08.2018 по 03.09.2018, підтверджено третю групу інвалідності (поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена на строк до 01.10.2019. Визначено дату чергового переогляду – 01.09.2019.
11. У подальшому ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
12. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом засідання вказаної комісії від 18.01.2019 №2, солдату в запасі ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Посилаючись на пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, комісія вказувала, що оскільки між первинною втратою працездатності, яка визначилася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад два роки, то немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Також повідомлено, що допомога у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності виплачена в сумі 19292,00 грн.
13. ІНФОРМАЦІЯ_1 листом №2561соц від 11.02.2019 повідомив позивача про прийняте рішення.
14. Не погоджуючись із рішенням суб`єкта владних повноважень про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду із цим позовом.
ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
15. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що відмова відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що після первинного огляду МСЕК   пройшло більше двох років, є протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси. Застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення його зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
16. Відповідач заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що підстави для задоволення позову відсутні, адже встановлення первинної втрати працездатності позивачу відбулося 22.10.2015 в період дії норми про дворічний термін для доплати одноразової грошової допомоги і у зв`язку з цим позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 19292, 00 грн. Оскільки зміна ступеня працездатності на інвалідність відбулась після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то підставі для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, постановляючи рішення, виходив з того, що ОСОБА_1 22.10.2015 встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням військового обов`язку, без встановлення інвалідності, а 03.09.2018 йому встановлено третю групу інвалідності, внаслідок поранень, травм, контузій, захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, відтак вказану групу інвалідності позивачу встановлено первинно, тобто вперше. Оскільки в даному випадку йде мова не про призначення й виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу як військовослужбовцю, який проходив військову службу під час мобілізації, третьої групи інвалідності вперше внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у ОСОБА_1 наявне право на отримання одноразової грошової допомоги.
18. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ
19. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що судом помилково застосовано норми матеріального права та неправильно обґрунтовано норму щодо термінів виплати (доплати) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві протягом двох років в контексті пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. У спірних правовідносинах дана умова не дотримана.
20. У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, так як оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
22. Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
23. Згідно з положеннями частини другої   статті 2 КАС України   в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
24. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі – в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених   Законом України   «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
25. Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі – в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
26. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований   статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
27. Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI).
28. З метою реалізації норм   статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №975.
29. Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
30. Згідно з пунктом 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу 20% втрати працездатності) та абзацу 1 зазначеного пункту (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу третьої групи інвалідності), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
31. Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
32. Положення частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII   застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014
33. У подальшому   Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII   (набрав чинності з 01.01.2017) частину 4   статті 16-3 Закону №2011-XII   доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
34. Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №   240/10153/19 зазначив наступне: «Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців».
35. Ухвалюючи вказану постанову, Судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшла наступного висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII: право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014; зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
36. З огляду на наведене, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров?я і які раніше уже таку допомогу отримували, а також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров?я.
37. Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №   1.380.2019.006957 зазначив наступне: «Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.  Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.    При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах».
38. Також Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №   1.380.2019.006957 дійшов наступних висновків: встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги; встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми; дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.
39. Суд звертає увагу, що на час встановлення позивачеві 20% втрати працездатності (22.10.2015) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
40. З дня встановлення позивачеві 20% втрати працездатності (22.10.2015) до дня встановлення позивачу 40% втрати професійної працездатності та третьої групи інвалідності (03.09.2018) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
41. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі №806/714/18, від 04.03.2020 у справі №240/5688/18 та у постанові Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі №   1.380.2019.006957 .
42. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій, що позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном за наведеного вище правового регулювання та встановлених обставин у справі є помилковими.
43. При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
44. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
45. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
46. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
47. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
48. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
49. У зв`язку із викладеним, враховуючи положення статті 351 КАС України рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.07.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 необхідно скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
50. Оскільки суд касаційної інстанції приймає рішення   на користь суб`єкта владних повноважень, то, враховуючи відсутність документально підтверджених доказів щодо понесених суб`єктом владних повноважень судових витрат на залучення свідків та проведення експертиз, відповідно до статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями   345,   352,   355,   356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
2. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.07.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Чернівецький обласний військовий комісаріат, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                 І.В. Желєзний   
Судді:                                                                                                            Я.О. Берназюк   
                                                                                                        Н.В. Коваленко