П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/4740/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова Т.М.  
Суддя-доповідач:  Драчук Т. О. 
20 жовтня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Полотнянка Ю.П. 
за участю:
секретаря судового засідання: Охримчук  М.Б.,
позивача: ОСОБА_1 , 
представника відповідача: Поліхуна В.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, враховуючи базовий місяць, який використовувався у січні 2016 року.
Також, позивач просив, зобов`язати  військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008, з урахуванням вже виплаченої суми.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2020 відмовлено у відкритті провадження.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки в справі №120/3750/19-а вирішувалося питання в частині виплати індексації, а предметом даної справи є визначення базового місяця щодо виплати індексації.
Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає, що позивач мав звертатись в порядку 383 КАС України, просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши, суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач в 2019 році вже звертався до суду із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , заявляючи вимоги, зокрема, про:
- визнання протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018;
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.11.2018.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2020 по справі №120/3750/19-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 та середнього заробітку за час затримки у проведенні повного розрахунку під час звільнення з військової служби.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з 14.09.2019 по день постановлення рішення суду за період з 01.01.2016 по 30.11.2018.
В решті позовних вимог відмовлено.
Як зазначає позивач, на виконання рішення суду по справі № 120/3750/19-а, військовою частиною НОМЕР_1 в червні 2020 року виплачено індексацію грошового забезпечення позивача у розмірі 3687,16 грн.
У подальшому, не погоджуючись із розміром нарахованої на виконання судового рішення суми індексації, 15.08.2020 позивач звернувся із заявою до відповідача в якій зазначив, що провівши розрахунок належних йому коштів індексації, з урахуванням зміни індексу споживчих цін, остання склала 83 452,33 грн.
На підставі викладеного просив роз`яснити спосіб нарахування індексації грошового забезпечення, а також просив здійснити перерахунок і доплату відповідних сум.
Листом відповідача від 21.08.2020 за № 350/118/2645/ПС позивача повідомлено, що при виконанні судового рішення базовий місяць при нарахуванні та виплаті індексації був змінений на 01.01.2016 рік з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення змін до деяких нормативно-правових актів".
Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо обрання для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення базового місяця (січень 2016), позивач звернувся з цим позовом до суду.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається із позовної заяви, позовні вимоги фактично зводяться до оскарження дій відповідача щодо неналежного, на думку позивача, виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2020 по справі № 120/3750/19-а, яке набрало законної сили. Позивач вважає, що при виконанні рішення суду у справі № 120/3750/19-а відповідачем помилково застосовано базовий місяць для нарахування індексації.
Тобто, предметом спору у цій справі є невиконання (неналежне виконання) на думку позивача рішення адміністративного суду у справі № 120/3750/19-а.
В свою чергу, виконання судового рішення від 20.01.2020 по справі № 120/3750/19-а є завершальною стадією судового провадження саме у справі № 120/3750/19-а.
Якщо позивач не погоджується із станом виконання прийнятого на його користь судового рішення, то він вправі ініціювати процедуру його примусового виконання.
З урахуванням вказаного, суд першої інстанції приходить до висновку про недопустимість зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення із конкретизацією способу та порядку виконання рішення від 20.01.2020 по справі № 120/3750/19-а (встановлення базового місяця для виплати індексації).
Примусове виконання рішення суду повинно здійснюватися в порядку, передбаченому Законом від 02.06.2016 № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження. Саме на стадії виконання рішення від 20.01.2020 по справі № 120/3750/19-а може бути надана оцінка способу та порядку його виконання і повноті виконання відповідачем обов`язку щодо виплати присудженої позивачу індексації.
Відтак, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Тобто, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Отже, з урахуванням вказаного суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у межах даного позову є способом виконання іншого судового рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі № 120/3750/19-а, яке набрало законної сили, та яке постановлене у тотожному спорі із загальним предметом - відшкодування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, що і даний спір, тому необхідно відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 № 1404-VIII.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем рішення суду у справі № 120/3750/19-а виконувалося добровільно, однак позивач фактично не погодився з відповідачем в частині базового місяця, який слугує складовою для розрахунку суми виплати, та як наслідок звертається до суду із іншим позовом.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме рішення у справі № 120/3750/19-а, встановлення базового місяця не було предметом розгляду даної справи.
Отже, згідно з п.2 ч.1 ст.170 КАС України  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Колегія суддів зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду заінтересованих осіб для вирішення спору.
Згідно з ч. 1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
За правилами ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2020 по справі №120/3750/19-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 та середнього заробітку за час затримки у проведенні повного розрахунку під час звільнення з військової служби.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з 14.09.2019 по день постановлення рішення суду за період з 01.01.2016 по 30.11.2018.
В решті позовних вимог відмовлено.
В свою чергу, сторонами у справі не заперечується, що предметом та мотивами позову не передбачалось встановлення базового місяця.
Тобто, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не в повній мірі розкрито поняття підстав позову та предмету позову.
При визначенні підстави позову, як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права. 
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що між сторонами вже був вирішений спір про той самий предмет і позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду є передчасними тому їх не можна вважати правильними.
Крім того, важливим стало те, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 в межах справи №120/3750/19-а, позивачу відмовлено в задоволенні заяви про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, враховуючи базовий місяць січень 2016 року, та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008, з урахуванням вже виплаченої суми в порядку 383 КАС України.
Отже, суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, а саме той факт, що позивач звернувся з позовом щодо обставини, яка не була предметом розгляду в справі №120/3750/19-а.
Разом з тим, за приписами ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Крім того, Європейський Суд з прав людини (рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France) вже звертав увагу на те, що «застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі надав оцінку позовній заяві, а тому помилково прийшов до висновку щодо відмови у відкритті провадження.
За правилами частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на викладене та враховуючи помилковість прийнятого судом першої інстанції судового рішення в порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати.
Справу направити до  Вінницького окружного адміністративного суду  для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 жовтня 2020 року.

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Полотнянко Ю.П.