ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9494/20 Справа № 210/2126/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року, яке ухвалено суддею Ступаком С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 вересня 2020 року, -
В С Т А Н О В И В:
В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, додаткових витрат на оплату вартості навчання у вищому навчальному закладі та проживання в гуртожитку.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є донькою ОСОБА_2 . На момент звернення до суду позивач навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» на 4 курсі денної форми навчання та не має змоги влаштуватися на роботу для самостійного отримання заробітку, однак вона зобов`язана щороку сплачувати за навчання грошові кошти згідно договору про надання освітніх послуг № 616-17 від 10 листопада 2017 року, вказані кошти сплачені її матір`ю ОСОБА_3 , в сумі 18 320 грн., за 4 курс (ІІ семестру) сплачено 9 160 грн.
Крім того, матір`ю позивача ОСОБА_3 були сплачені кошти за проживання у гуртожитку у розмірі 2 870 грн. та витрати на житлово-комунальні послуги під час проживання у гуртожитку, кошти на придбання самих необхідних товарів, які позивач оцінює у розмірі 3 000 грн. щомісячно, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 176 ЦПК України, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 6000 грн. за період з березня 2020 року по червень 2020 року. 
Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований в ТОВ «Будівельна компанія» «Альфа Будінвест» на посаді майстра із заробітною платою в розмірі 4 800грн. на місяць та маючи на утриманні неповнолітню доньку, непрацюючу дружину та батьків-пенсіонерів, неодноразово виїжджав з сім`єю за кордон.
Тому просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти на забезпечення самих необхідних життєвих потреб позивача 6 000 грн. за період з березня 2020 року по червень 2020 року, стягнути одноразово з відповідача на її користь 1/2 витрат на оплату навчання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у Національному університеті «Львівська політехніка», згідно договору про надання освітніх послуг, за четвертий курс (ІІ семестр) – 9 160 грн., що становить 4 580 грн. та стягнути одноразово з відповідача на користь позивача 1/2 витрат на оплату проживання в гуртожитку під час навчання на четвертому курсі (ІІ семестру) у Національному університеті «Львівська політехніка» згідно квитанції на суму 2 870 грн., що становить 1 435 грн. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року позовні вимоги позивача задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 1/6 частки, з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10 квітня 2020 року по 30 червня 2020 року. 
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави, судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
В іншій частині у задоволенні позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних виог, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, зокрема не враховано, що відповідач офіційно працює, має заробітну плату у розмірі 4800 гривень, неодноразово виїжджав зі своєю сім`єю за кордон, натомість прямий обов`язок батька утримувати своїх дітей чітко прописаний у законодавстві, а недостатній рівень заробітної плати має бути стимулом пошуку іншої або додаткової роботи.
Окрім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідач приймати участь в утриманні позивача під час її навчання не бажає, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання позивача не надає, ігноруючи своїми батьківськими обов`язками, хоча зобов`язаний утримувати дитину, натомість матір позивача допомагає у виплаті за проживання її в гуртожитку, вартості житлово – комунальних послуг під час проживання в гуртожитку, коштів за навчання на 4 курсі, коштів на придбання необхідних товарів, а саме: продуктів харчування, засобів гігієни, медикаментів та одягу.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).
16 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_5 змінила прізвище на Бранд, про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серії НОМЕР_3 від 06.10.2015 року. (а.с.7).
Відповідно до довідки №118 від 11 березня 2020 року, виданої Міністерством освіти і науки України національного університету «Львівська політехніка», ОСОБА_1 є студенткою ІV курсу першого рівня (бакалаврського) вищої освіти інститут архітектури та дизайну, термін закінчення навчання у червні 2020 року (а.с. 19). 
Відповідно до Договору про надання освітніх послуг № 616-17 від 10 листопада 2017 року, ОСОБА_1 уклала вказаний Договір з Національним університетом «Львівська політехніка» державної форми власності, підпорядкування Міністерству освіти і науки України в особі ректора ОСОБА_6 . 
Відповідно до п. 1 Договору, його предметом є надання освітніх послуг, підготовки фахівця з вищою освітою, очна форма навчання, ступень вищої освіти бакалавр, за напрямком Дизайн. 
Згідно п. 9 Договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 51 520 грн., зокрема за 4 курс навчання (2019/2020) – 18 320 грн. (а.с.17-18 ).
Відповідно до довідки про доходи, виданої Міністерством освіти і науки України національного університету «Львівська політехніка», ОСОБА_1 навчається в Національному університеті «Львівська політехніка» на факультеті Іархком денної платної форми навчання та стипендія не призначена (а.с. 20).
Відповідно до Довідки №656 від 12 березня 2020 року виданої Національним університетом «Львівська політехніка», ОСОБА_1 зареєстрована у студентському гуртожитку на час навчання з 15 листопада 2017 року по 30 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.23)
Відповідно до квитанції №05565, ОСОБА_1 сплачено за період з 01 лютого 2020 року по 30 червня 2020 року за проживання у гуртожитку 2 870 грн. (а.с.22).
Відповідно до квитанції №210710018 від 07 лютого 2020 року, ОСОБА_3 сплатила на користь Національного університету «Львівська політехніка» 9 160 грн. за навчання ОСОБА_1 (а.с. 24).
Відповідно до довідки №1 від 21 лютого 2020 року, виданої ТзОВ «Будівельна компанія «Альфа Будінвест», відповідач ОСОБА_2 з 21 лютого 2020 року працює майстром у ТзОВ «Будівельна компанія «Альфа Будінвест» з окладом згідно штатного розпису 4 800 грн. (а.с. 65).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 59).
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягуючи з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10 квітня 2020 року по 30 червня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що донька відповідача продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має матеріальну можливість її надавати, при цьому суд враховував, що відповідач офіційно працевлаштований, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються  главою 16 СК України.
Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до положень ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи положення  ст. 200 СК України, суду надається право визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. А тому, доводи апелянта про те , що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, змінивши порядок стягнення аліментів, є надуманими та безпідставними.
Статтею 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
В той же час, законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.
Як роз`яснено у п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).
Таким чином, батьки мають обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , 08 серпня 1999 року є студенткою стаціонарної форми навчання Національного університету «Львівська Політехніка», на платній основі, строк закінчення навчання у червні 2020 року, відповідач, офіційно працевлаштований, його заробітна плата складає 4 800 гривень, відповідач має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував матеріальний стан відповідача та позивача, його повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а також наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, що продовжує навчання в розмірі 1/6 частини 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10 квітня 2020 року по 30 червня 2020 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат у зв`язку з продовженням навчання, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, які особа понесла до 18 років, можна розцінювати як додаткові витрати на неповнолітню дитину, однак після досягнення повноліття, правила ст.185 СК України на правовідносини сторін не поширюються.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку (сина) та його виконання регламентований Главою 16 Розділу ІІІ СК України, яка не містить положень щодо стягнення додаткових витрат, які несуть батьки повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.
У п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу судів на те, щодо передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
При цьому навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
Зазначена правова позиція викладена зокрема у Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15-ц, провадження № 61-22092св18.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат у зв`язку з продовженням навчання, оскільки положенням ст. 185 СК України не розповсюджується на правовідносини сторін.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої не враховано, що відповідач офіційно працює, має заробітну плату у розмірі 4800 гривень, неодноразово виїжджав зі своєю сім`єю за кордон, натомість прямий обов`язок батька утримувати своїх дітей чітко прописаний у законодавстві, а недостатній рівень заробітної плати має бути стимулом пошуку іншої або додаткової роботи, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а отже суд першої інстанції визначив розмір аліментів на утримання позивача на період навчання з відповідача у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання та вимог закону.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідач приймати участь в утриманні позивача під час її навчання не бажає, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання позивача не надає, ігноруючи своїми батьківськими обов`язками, хоча зобов`язаний утримувати її, натомість матір позивача допомагає у виплаті за проживання її в гуртожитку, вартості житлово – комунальних послуг під час проживання в гуртожитку, коштів за навчання на 4 курсі, коштів на придбання необхідних товарів, а саме продуктів харчування, засобів гігієни, медикаментів та одягу, оскільки обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття передбачений ст. 199 СК України. Суд першої інстанції встановивши, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату у розмірі 4 800 гривень, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, що продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період її навчання.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий:    
                        
Судді: