ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/469/20          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          А.В. Руденко

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 жовтня 2020 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Коротких А.Ю., 
          Федотова І.В.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Черкаській області   про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо позбавлення законних джерел існування шляхом припинення грошових і матеріальних виплат з 01.07.2019 до теперішнього часу;
- зобов`язати відповідача поновити виплати позивачу грошового та матеріального забезпечення з 01.07.2019 до моменту закінчення ним військової служби в органах та підрозділах СБ України на законних підставах;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі грошового забезпечення на момент виведення його у розпорядження начальника УСБУ в Черкаській області (відповідно до частини 6 пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України №1262/2007 від 27.12.2007), а саме: із розрахунку 13382,33 грн на місяць, тобто за період з липня 2019 по лютий 2020 року включно у сумі 107058,64 грн. Перерахування коштів здійснити на реквізити зарплатного карткового рахунку позивача у філії Черкаського ОУ АТ «Ощадбанк» (МФО 354507, код отримувача платежу НОМЕР_1 № НОМЕР_2 ).
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України (щодо поновлення грошового забезпечення ОСОБА_1 з 1 липня 2019 року;
- зобов`язати Службу безпеки України поновити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 1 липня 2019 року.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для задоволення позову щодо поновлення позивачу виплати грошового забезпечення відсутні, а Служба безпеки України не є належним відповідачем у даній справі.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19.06.2017 до Управління СБ України в Черкаській області надійшов лист Головного слідчого управління СБУ № 6/3423 від 02.06.2017 про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 2201700000000039 від 02.02.2017 за підозрою позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. 
Відповідно до вказаного листа 07.06.2017 позивачу оголошено про підозру у вчиненні зазначеного злочину. 08.06.2017 у вказаному кримінальному провадженні позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів з моменту затримання, із можливістю внесення застави у розмірі 128 000 грн. 09.06.2017 позивача звільнено з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим-суддею.
Станом на день ухвалення судом першої інстанції рішення у даній адміністративній справі судовий розгляд у кримінальному провадженні № 2201700000000039 (справа № 712/1531/17) не завершено.
Управлінням СБ України в Черкаській області 19.06.2017 затверджені функціональні обов`язки позивача на час його перебування у розпорядженні начальника Управління СБ України у Черкаській області, згідно з якими позивач вирішує наступні завдання: здійснює надання практичної і методичної допомоги особового складу відділу; проводить навчання особового складу відділу.
Наказом Управління СБ України в Черкаській області від 20.06.2017 №64-ОС позивача зараховано у розпорядження начальника Управління СБ України в Черкаській області за підпунктом "в" пункту 48 (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) з 07.06.2017 зі збереженням виплати грошового забезпечення станом на 07.06.2017, звільнивши його з посади начальника відділу.
З 01.07.2019 виплата грошового забезпечення позивачу припинена на підставі пункту 2 глави 1 розділу IV Інструкції 515/ДСК-2018.
Позивач неодноразово звертався з рапортами про поновлення виплати грошового забезпечення до начальника Управління СБ України в Черкаській області, на які листами від 07.08.2019 № 16/4665 та від 11.09.2019 №16/5466 з посиланням на пункт 2 глави 1 розділу IV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України", затвердженої наказом Служби безпеки України від 10.04.2018 № 515/ДСК, позивача повідомлено, що до військовослужбовців, стосовно яких не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або такий вид заходу у подальшому було скасовано або змінено (зокрема, звільнено під заставу), виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, зберігається протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження, оскільки Положенням не визначено конкретного граничного строку перебування у розпорядженні військовослужбовців, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження.
Отримавши відмову у поновленні виплати грошового забезпечення, позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління СБ України в Черкаській області, у якому просив визнати протиправними дії щодо припинення грошових виплат позивачу; зобов`язати поновити виплати позивачу грошового забезпечення та інших нарахувань, передбачених законодавством України та внутрішніми нормативно-правовими актами Служби безпеки України; зобов`язати виплатити позивачу належні грошові кошти (грошове забезпечення та інші передбачені виплати) за період з 01.07.2019 до часу винесення судом рішення про поновлення грошових виплат позивачу.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 у справі №580/2546/19, залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019, у задоволенні позову відмовлено.   
У подальшому, 02.01.2020 начальник Управління Служби безпеки України В Черкаській області подав рапорт голові Служби безпеки України, у якому на підставі змін до Інструкції №515/ДСК-2018, внесених наказом від 02.08.2019 №1199/ДСК, з врахуванням того, що позивач виконує визначені функціональні обов`язки (завдання) сумлінно, не усунений від виконання службових повноважень відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», не відсторонений від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, не оголошений в розшук, засіб запобіжного заходу не застосовано, клопотав про встановлення матеріального та грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та інших виплат, передбачених Інструкцією №515/ДСК.
До рапорту були додані довідки №30/3685т від 07.05.2019, №30/4268т від 05.06.2019, №30/5195т від 16.07.2019, №30/5210т від 30.07.2019, №30/5695т від 06.08.2019, №5696т від 19.08.2019, №30/5917т від 27.08.2019, №30/6300т від 13.09.2019, №30/7027т від 09.10.2019, №30/8977дск від 12.11.2019, №30/8608т від 10.12.2019, №30/19т від 02.01.2020, №30/544т від 27.01.2020 про виконання позивачем функціональних обов`язків.
На час розгляду справи судом першої інстанції рішення щодо вказаного рапорту не прийнято.
Вважаючи дії щодо припинення виплати грошового забезпечення   протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що виконання позивачем службових обов`язків під час перебування у розпорядженні управління СБ України в Черкаській області є підставою для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.
Згідно статті 19 Закону України «Про Службу безпеки України» кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.
За змістом статті 30 Закону України «Про Службу безпеки України» форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 затверджене Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України (далі - Положення).
Пунктом 48 цього положення визначено, що зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається: <…> у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом <…>. 
Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що військовослужбовці Служби безпеки України можуть бути зараховані у розпорядження начальників (командирів) у разі здійснення стосовно них кримінального провадження. У такому випадку, за загальним правилом, за військовослужбовцями зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали до зарахування у розпорядження, проте законодавством можуть бути передбачені винятки з цього правила.
Так, як вірно вказав суд першої інстанції, на дату зарахування позивача у розпорядження виплата грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України була врегульована Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 23.01.2008 № 35/ДСК (далі - Інструкція № 35/ДСК).
Згідно пункту 3.2.1. Інструкції № 35/ДСК-2008 за військовослужбовцями, звільненими з посад, які вони займали, і зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників, зберігалася виплата грошового забезпечення на весь період перебування у розпорядженні.
Водночас, відповідно до пункту 3.5.2 військовослужбовці, які затримані, чи стосовно яких судом обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, виплата грошового забезпечення припиняється з дня затримання або обрання судом запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Як зазначалося, 07.06.2017 позивачу оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, 08.06.2017 йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а 09.06.2017 звільнено з-під варти внаслідок внесення застави. У зв`язку із цим, зараховуючи позивача у розпорядження, йому було припинено виплату грошового забезпечення з 07.06.2017 по 08.06.2017.
Згідно з наказом Служби безпеки України від 10.04.2018 № 515/ДСК Інструкція № 35/ДСК втратила чинність. Цим же наказом затверджено Інструкцію про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України (далі - Інструкція № 515/ДСК), якою змінено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників чи командирів.
Так, згідно з пунктом 2 глави І розділу ІV Інструкції №515/ДСК за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тих, що зараховані у розпорядження за підставами, передбаченими підпунктом "в" - у випадках, передбачених пунктом 1 глави 4 цього розділу, а також підпунктами "е", "є" та "ж" пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262), зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, а у випадках, коли такі строки не визначені, - протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження.
Пунктом 1 глави 4 розділу IV Інструкції 515/ДСК визначено, що військовослужбовцям, відстороненим від виконання службових повноважень відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", відстороненим від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, або які оголошені в розшук чи до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня прийняття стосовно них відповідного рішення на весь час відсторонення від виконання службових повноважень, відсторонення від посади, перебування в розшуку або застосування запобіжного заходу.
Оскільки позивач не відсторонений від посади та від виконання службових повноважень, не оголошений в розшук, до нього не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то положення пункту І глави 4 розділу IV Інструкції 515/ДСК на нього не розповсюджується, а відтак не застосовується й визначений у пункті 2 глави І розділу ІV Інструкції №515/ДСК виняток. Тому, виплата позивачу грошового забезпечення як військовослужбовцю, зарахованому у розпорядження начальника (керівника), здійснюється у загальному порядку, встановленому пунктом 2 глави 1 розділу ІV Інструкції №515/ДСК.
За таких обставин, враховуючи висновки судів у справі № 580/2546/19, колегія суддів вказує, що припинення виплат грошового забезпечення позивачу здійснено на законних підставах та у спосіб передбачений нормами чинного законодавства, тобто після закінчення шести місяців з дня зарахування позивача у розпорядження.
Суд першої інстанції вказав, на відсутності підстав для припинення позивачу виплати грошового забезпечення згідно пунктом 1 глави 4 розділу 1V Інструкції № 515/ДСК-2018. Проте, такий висновок прямо суперечить висновкам судів у справі № 580/2546/19, якими встановлено правомірність таких дій.
Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу 1V Інструкції №515/ДСК-2018 за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження відповідних начальників або керівників зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, а у випадках, коли такі строки не визначені, - протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження.
Згідно з пунктом 6 глави 1 розділу 1V Інструкції №515/ДСК-2018 строки перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних начальників або керівників залежно від підстав такого зарахування визначаються відповідно до чинного законодавства України. Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для подальшого перебування у розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби.
Абзацом третім пункту 6 розділу 1V Інструкції №515/ДСК-2018 передбачено, якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішенням Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. У разі прийняття рішення Головою СБ України рішення про виплату грошового забезпечення воно виплачується виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премії в розмірах, що визначаються наказами по особовому складу.
Згідно з наказом Служби безпеки України №1199/ДСК від 02.08.2019 до абзацу третього пункту 6 були внесені зміни, згідно з якими у такому ж порядку здійснюється виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, щодо яких строки призначення чи звільнення з посади не визначені - після спливання шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників. 
Пунктом 1 глави 1 розділу IV Інструкції № 515/ДСК встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників або керівників, здійснюється на підставі наказів по особовому складу органів, підрозділів, закладів та установ СБ України, що готуються підрозділами кадрового забезпечення та погоджуються з відповідними фінансовими і юридичними підрозділами.
За таких обставин, із набранням чинності наказом Служби безпеки України №1199/ДСК від 02.08.2019 для зарахованих у розпорядження військовослужбовців, після спливу шести місяців з дня зарахування в розпорядження, поновлення виплати грошового забезпечення здійснюється за рішенням голови СБ України на підставі мотивованого рапорту відповідного начальника або керівника військовослужбовця.
При цьому, колегія судів наголошує на тому, що питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників або керівників, здійснюється на підставі наказів по особовому складу органів, підрозділів, закладів та установ СБ України, а у даному випадку - Управління Служби безпеки України в Черкаській області. Голова ж Служби безпеки України виключно вирішує питання можливості поновлення цих виплат для зарахованих у розпорядження військовослужбовців. 
Водночас, ні Управління Служби безпеки України в Черкаській області, ні голова Служби безпеки України не є відповідачами у даній справі. Статус Служби безпеки України як головного розпорядника бюджетних коштів не покладає на відповідача обов`язку здійснювати поновлення, нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу. У свою чергу, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості здійснювати заміну неналежного відповідача. а тому, задоволення позовних вимог в обраний позивачем спосіб є неможливим.
Окрім того, колегією суддів враховується, що згідно документів, наявних у матеріалах справи та досліджених додаткових матеріалів з грифом «ДСК», які під час апеляційного провадження знаходяться у режимно-секретному органі Шостого апеляційного адміністративного суду, позивачу з вересня 2019 року поновлено виплату грошового забезпечення згідно наказу Управління Служби безпеки України в Черкаській області, прийнятого на підставі відповідного погодження першим заступником голови Служби безпеки України поданого керівником Управління Служби безпеки України в Черкаській області рапорту.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у діях Служби безпеки України відсутня протиправна бездіяльність, а права позивача на отримання грошового забезпечення наразі не є порушеними, що виключає можливість задоволення позову.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України задовольнити частково.
Скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Черкаській області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких

Суддя          І.В. Федотов