П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

1 грудня 2020 року                                                                         місто Київ
 
справа № 752/14518/17                                   
апеляційне провадження № 22-ц/824/5604/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Хоменко В.С. від 11 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство "Керуюча компанія з  обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва", про визнання кімнати  житловим приміщенням, 
 
в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство "Керуюча компанія з  обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва", про визнання кімнати житловим приміщенням.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1  залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статі 257 ЦПК України. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник зазначає, що суд неправомірно залишив позовну заяву без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статі 257 ЦПК України, оскільки він не з`явився в судове засідання лише один раз 11 листопада 2019 року. При цьому вказана справа перебуває в провадженні суду з 2017 року і по справі не було проведено жодного судового засідання.
Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили. 
Учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи наявні клопотання позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутність.
З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що у липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство "Керуюча компанія з  обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва", про визнання кімнати житловим приміщенням.
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, два рази поспіль (12 серпня 2019 року та 11 листопада 2019 року) не з`явився в судове засідання без поважних причин.
Проте з таким висновком суду погодитися не можна.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статі 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з частиною 5 статі 223 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору
Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи. 
У випадку неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, суд повинен відкласти розгляд справи в межах встановленого строку (пункт 1 частини 2 статі 223 ЦПК України).
Відповідно до частин 6, 7 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Юридичним особам та фізичним особам-підприємцям у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 8 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Аналіз матеріалів справи свідчить, що в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив адресу для листування: м. Київ, вул. Тверська, 6, оф. 507. Повістки про судові засідання надсилались за вказаною адресою, проте поверталися за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).
Отже, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи.
За таких обставин суд першої інстанції мав вирішити питання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неявкою позивача, відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статі 223 ЦПК України.
Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статі 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 9 грудня 2020 року.

Головуючий
                                                                                                                      
Судді: