Постанова
Іменем  України 
25 листопада 2020 року
 
м. Київ
справа № 522/18188/17
 
провадження № 61-9156св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
представники відповідача: Єгоров Дмитро Сергійович, Ходченко Олена Миколаївна,
третя особа - ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Черевка П. М., Дрішлюка А. І., Драгомерецького М. М. від 03 квітня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі -ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), третя особа - ОСОБА_4 , про визнання кредитного договору недійсним.
 
Позов мотивовано тим, що 18 вересня 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є  ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 014/80054/85/82377, відповідно до умов  якого банк надав йому грошові кошти в розмірі 195 895,00 грн терміном на                        240 місяців, тобто до 18 вересня 2027 року. За використання грошових коштів встановлена процентна ставка у розмірі 13,75 % річних. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язання був укладений договір поруки № 014/80054/85/82377/1.
 
Під час укладання та виконання договору банком були допущені суттєві порушення чинного законодавства, зокрема, відповідно до підпункту «е» пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»                                      (в редакції, чинній на момент укладення договору) банк зобов`язаний був повідомити орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати страхування, юридичне оформлення тощо). Зазначена інформація в умовах договору не відображена, до відома позичальника не доведена, що є порушенням прав споживача та відповідно до статті 215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, відповідно до додаткової угоди № 4 до вищевказаного кредитного договору, було встановлено, що після переоформлення державного акта на землю                    (з метою придбання якої і надавався кредит) відсоткова ставка за кредитом буде знижена до 12,5% річних. Проте банк створював перешкоди в отриманні даного акту.
 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним кредитний договір № 014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 
2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних доказів того, що банком при укладанні кредитного договору були порушені його права, зокрема, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2018 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
 
У квітні 2019 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального правата порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив докази у повній мірі, не прийняв до розгляду докази та обставини, наведені позивачем, та не витребував необхідні документи у заявника. Суд першої інстанції безпідставно відмовився залучати державну виконавчу службу  стороною у справі, чим перешкоджав з`ясуванню обставин і фактів, а також отриманню нових доказів. В матеріалах справи відсутній обґрунтований і підтверджений доказами розрахунок заборгованості за кредитом, однак суд взяв до уваги наданий банком розрахунок, не перевіривши не тільки правильність розрахунку, а й фактичне існування заборгованості. Суд не з`ясував і не перевірив, які банком було вжито заходів для погашення заборгованості за кредитним договором, чи мало місце звернення стягнення на іпотечне майно, яка фактична сума заборгованості за кредитним договором існувала на момент прийняття рішення. Знаючи про відкрите кримінальне провадження, суд відмовив у задоволенні клопотання про долучення прокуратури Одеської області в якості третьої особи, тим самим порушив принцип рівності сторін. Банк не пред`явив до поручителя вимогу у встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк, у зв`язку з чим у суду не було підстав для стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 як з поручителя.
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У червні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                        14 травня 2019 року  відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано справу  № 522/18188/17 з Приморського районного суду міста Одеси.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                          05 листопада 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.       
              
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 18 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», був укладений кредитний договір № 014/80054/85/82377,відповідно до умов  якого банк надав позивачу грошові кошти в розмірі 195 895,00 грн терміном на  240 місяців, тобто до 18 вересня 2027 року, зі сплатою 13,75% річних  за користування кредитними коштами.
 
Обґрунтовуючи підстави позову щодо недійсності договору про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 посилалась на відсутністю у договорі  детального розпису сукупної вартості кредиту та ненадання повної  інформації про умови кредитування, а також орієнтовну  сукупну вартість кредиту.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                    2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до                  08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
 
Установлено, що 12 лютого 2018 року до Приморського районного суду               м. Одеси надійшла заява ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про залучення його до участі у справі в якості правонаступника відповідача.
 
Обґрунтовуючи вказану заяву, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» посилалось на те, що 27 червня 2017 року (до пред`явлення вказаного позову) між             ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ПАТ «КІБ») укладено договір відступлення права вимоги № 114/7-4559, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/80054/85/82377 від                     18 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , перейшло до ПАТ «КІБ».
 
Цього ж дня, 27 червня 2017 року, між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 114/7-4559/ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором                      № 014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року перейшло до ТОВ                        «ФК «Довіра та Гарантія».
 
Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
 
Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
 
У той же час, питання залучення до участі у справі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як правонаступника відповідача судом першої інстанції залишилося не вирішеним, оскільки за наслідками його розгляду судом не ухвалено процесуального рішення, що позбавило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на належний судовий захист.
 
Тому Верховний Суд, в силу положень частини третьої статті 400 ЦПК України дійшов висновку про наявність підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги, оскільки без залучення до участі у справі правонаступника відповідача суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги вирішені бути не можуть.
 
Тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до статті 411 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада              2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня                     2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун