КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/13095/2020                    
справа №760/12965/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року                                                                                                     м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Шкаленком Євгеном Васильовичем , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Козленко Г.О. 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто", Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Сервіс" про визнання недійсними договорів, стягнення грошових коштів,-
 
встановив:
 
            В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
-       визнати недійсним з моменту укладення Договір фінансових послуг №801238 від 19 лютого 2019 року з додатками №1, 2, укладені між ним та ТОВ "АВТО ПРОСТО";
-       стягнути з ТОВ "АВТО ПРОСТО" 246628 грн.;
-       визнати недійсним з моменту укладення Договір доручення №801238 від 19 лютого 2019 року, укладений між ним та ТОВ "АТ СЕРВІС";
-       стягнути з ТОВ "АТ СЕРВІС" 24817,73 грн.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що 19 лютого 2019 року між ним та ТОВ "АВТО ПРОСТО" укладено Договір фінансових послуг №801238, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах через систему "Автофонд".
 
            В цей же день між ним та ТОВ "АТ СЕРВІС" укладено Договір доручення №801238, згідно із яким зазначене товариство зобов`язалось за нього сплатити на користь ТОВ "АВТО ПРОСТО" винагороду в розмірі 24817,73 грн.
 
            Укладаючи зазначені договори, ОСОБА_1 мав на меті придбати автомобіль KIA Sportege, вартість якого становить 517036 грн.
 
            Вважає, що договори укладені під впливом омани та з використанням нечесної підприємницької практики.
 
            Вказує, що в порушення Додаткових вимог до фінансових установ, які надають фінансові послуги в частині діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №913 від 07 грудня 2016 року: 
-       йому не роз`яснено, що товариство не продає автомобілі, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах; 
-       при укладанні договорів допущено нечесну підприємницьку практику - не надано необхідної, доступної та достовірної інформації. В договорах, використовуються неконкретизовані поняття (підміна понять), чим введено в оману щодо поняття;
-       до договорів не додано довідок  про ознайомлення учасника групи з внутрішніми правилами надання фінансових послуг та виконання доручення.
 
                Вказує, що менеджер-консультант замовчав обставини, які мають істотне значення та унеможливлюють підписання договорів, ураховуючи, що згідно Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) передбачена відповідальність уповноважених осіб фінансової установи, до посадових обов`язків яких належить безпосередня робота з учасниками групи, яка повинна бути зазначена у внутрішніх правилах надання фінансових послуг та виконання доручення.
 
Зазначає, що зміст договорів є складним для сприйняття і розуміння правової природи правочину, прав та обов`язків сторін, спрямований на використання відповідачем нечесної підприємницької практики. Умови договорів є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
 
В договорі адміністрування не встановлено строк отримання автомобіля та строк, після якого Договір припиняє свою дію. Умовами цього договору встановлюється його обов`язок виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. При цьому умовами договору встановлено жорсткі обов`язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. При розірванні договору з нього утримується відступний та не повертається винагорода, тоді як товариство відповідальності не несе.
 
Вказує, що у зв`язку із зміною ціни автомобіля збільшуються і розміри платежів, проте такого не було обговорено під час укладення договору та позивач позбавлений права розірвати договір з цих підстав.
       
       Одночасно у позовній заяві зазначив, що не вбачає у викладених обставинах пірамідальної схеми.
 
                        Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
 
                        Не погодившись з ухваленим рішенням, Шкаленком Є.В. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
 
           В апеляційній скарзі посилається на доводи, якими мотивована позовна заява та додатково зазначає, що при укладення договору менеджер повідомила, що договір є звичайним кредитним договором, але про те, що він втратить 50% відсотків сплачених коштів не повідомлявся. Вказує, що перечитав договір, попри це не зрозумів його через перенасиченість складною для пересічної людини термінологією. Умови договору мають відсилання до інших умов, що суттєво ускладнює розуміння викладеної суті.
 
           Вказує на наявність пірамідальної схеми. Зазначає також, що не була отримана згода дружини на укладення.
 
            Окрім того, вказує, що ліцензію на провадження господарської діяльності анульовано, відповідно відповідач не вправі виконувати свої зобов`язання.
 
            ТОВ "АВТО ПРОСТО" у відзиві на апеляційну скаргу посилається на її безпідставність та законність рішення суду першої інстанції.
 
            В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Шкаленко Є.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.
 
            Представник ТОВ "АВТО ПРОСТО" Римар А.В. заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції.
 
            Представник "АТ Сервіс" в судове засідання не з`явився, поштова кореспонденція повертається з помітками "адресат відсутній", "за закінченням терміну зберігання".
            
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке. 
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції установлено, що 19 січня 2012 року ТОВ "АВТО ПРОСТО" зареєстровано як фінансову установу, якій видано свідоцтво про її реєстрацію. 15 вересня 2015 року товариство отримало ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
 
19 лютого 2019 року між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та позивачем укладений договір №801238 про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля у групах, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему Автофонд. Невід`ємними частинами договору є додатки №1, №2 до нього.
 
Відповідно до статті 5 Розділу І Договору "Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором".
 
Відповідно до умов додатку №1 до вищевказаного договору позивачем погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: автомобіль марки/моделі Kia Sportage, вартістю 517036 грн., винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи Автофонд та формування групи у % + ПДВ у розмірі 24817,73 грн.; періодичний платіж у % - 0,8333; щомісячна винагорода - 0,415% + ПДВ; винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3,00% + ПДВ.
 
Відповідно до умов додатку №2 до договору встановлено, що учасник, який протягом строку дії договору належним чином та у встановлений строк виконав усі свої зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом зі щомісячною винагородою товариства, має право на сплату 50% від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску.
 
Також, 19 лютого 2019 року між ТОВ АТ Сервіс" та позивачем укладено договір доручення №801238, предметом якого є зобов`язання ТОВ "АТ Сервіс" сплатити ТОВ "АВТО ПРОСТО" винагороду у сумі 24817,73 грн. за рахунок позивача після повідомлення про дату створення групи в системі Автофонд та включення до неї останнього.
 
Позивача включено до групи №1291 та надано порядковий номер 45 у групі, згідно даних додатку №1 до договору №801238.
 
На виконання умов договору №801238 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі через систему Автофонд, позивач сплатив ТОВ "АВТО ПРОСТО" грошові кошти в сумі 246628 грн., ТОВ "АТ Сервіс" грошові кошти в сумі 24817,73 грн. на підставі договору доручення.
 
Відмовляючи у задоволенні позову до ТОВ "АВТО ПРОСТО", суд вказав, що позивачу до підписання договору доведена до відома вичерпна інформація про послуги, що надаються. Підпис учасника в договорі стоїть поряд із текстом наступного змісту "Учасник заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника Авто Просто, проінформована ний про всі можливі витрати у зв`язку із укладанням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов`язки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе". 
 
Також враховано, що позивачем підписана довідка про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами. Згідно цієї довідки ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товарів у групах ТОВ "АВТО ПРОСТО", а терміни, визначення та умови правил йому зрозумілі.
 
Судом зазначено, що позивачем не надано доказів омани, а доводи про нечесну підприємницьку практику не доведені.
 
Щодо вимог до ТОВ "АТ Сервіс" суд зазначив, що договір доручення носить самостійний характер, має свій предмет, строки, містить притаманні йому права та обов`язки сторін, їх відповідальність, тощо. Всі його умови та зобов`язання виконані сторонами, його умови не суперечать вимогам закону.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
 
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
За змістом частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до пункту 11-1 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг), є фінансовою послугою.
 
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
 
Згідно з частинами 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
 
Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
 
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
 
Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
 
Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.
 
Стаття 19 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
 
За приписами частин 1, 2 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
 
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Посилання на несправедливість умов оспорюваного договору у зв`язку із тим, що у ньому не визначено строку, після якого договір припиняє свою дію, строків отримання учасником автомобіля, є безпідставними. Так, статтею 5 розділу 1 договору від 19 лютого 2019 року №801238 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором; у пункті 1.2 розділу II договору  зазначено, що право на отримання автомобіля надається на найближчому розподілі товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов`язання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов`язань за договором.
 
Посилання на несправедливість умов оспорюваного договору у зв`язку з тим, що розмір кожного платежу постійно змінюється і залежить від поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати, є необґрунтованими, оскільки саме такі умови погоджені сторонами при укладенні договору і вони є зрозумілими. За змістом таких умов кожна поінформована, розсудлива людина могла розуміти, що поточна ціна автомобіля, яка згідно з умовами оспорюваної угоди, є ціною автомобіля, яка встановлена постачальником в останній робочий день кожного місяця, є змінною величиною, яка може змінюватись, як у бік збільшення, так і у бік зменшення.
 
Визначення розміру щомісячних платежів у прив`язці до поточної ціни автомобіля, а не у прив`язці до інших чинників, наприклад зміни курсу валют, підвищення облікової ставки Національного банку України, рівня інфляції, які також можуть впливати на вартість товарів та послуг на ринку, не можна уважати несправедливими умовами договору.
 
Доводи, що умовами оспорюваного договору передбачено можливість збільшувати ціну товару порівняно з тією, що погоджена сторонами на момент укладення договору, є безпідставними, оскільки ціна товару визначена сторонами у договорі та складає узгоджений відсоток від поточної ціни автомобіля на весь період дії договору, відповідач не має змоги самостійно встановлювати поточну ціну автомобіля, оскільки відповідно до умов договору поточна ціна автомобіля щомісячно повідомляється постачальником/виробником/імпортером автомобіля в останній робочий день кожного місяця.
 
Такі умови договору узгоджується із вимогами Положення про обов`язкові критерії та фінансові нормативи, а також вимоги, що обмежують ризики в діяльності фінансових компаній при наданні фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затвердженого розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 08 серпня 2017 року №3384, у пункті 34 якого передбачено, що у разі зміни поточної ціни товару адміністратор може змінювати розмір періодичних платежів та винагороди, які мають надалі вноситися учасниками групи з дати зміни поточної ціни товару, на умовах, у порядку та строки, визначені у договорі про адміністрування, при цьому раніше сплачена учасниками групи сума періодичних платежів та винагороди не перераховується і не підлягає додатковій оплаті у зв`язку зі зміною поточної ціни товару.
 
Відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами, позивач отримає у власність обраний ним автомобіль до виплати його повної вартості, отже за кошти, сплачені іншими учасниками системи, які ще не отримали автомобілі, проте мають потенційне право на це. Оскільки такі автомобілі можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого позивачу раніше, визначення щомісячних внесків та інших платежів у відповідності до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами у розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".
 
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 травня 2019 року у справі №285/1777/17, від 17 квітня 2019 року у справі №357/13841/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі №141/480/17, від 21 січня 2020 року у справі 590/1087/17, від 22 травня 2020 року у справі №482/1398/19.
 
Положення договору з ТОВ "АВТО ПРОСТО" про його предмет викладено у доступний для розуміння спосіб та без використання специфічних термінологій та мовних оборотів, воно здатне забезпечити можливість дійти висновку, що товариство не займається продажем автомобілів, а лише акумулює внески учасників у залучені групи, яку надалі адмініструє з метою задоволення інтересів всіх учасників у відповідності до правил надання послуги та укладеного договору. 
 
Порядок розрахунків між сторонами при розірванні договору, які позивач уважає несправедливими (утримання відступного, неможливість повернення винагороди), суд відхиляє. Такі умови пов`язані із розірванням договору за ініціативою споживача і жодним чином не впливають чинність правочину в цілому. 
 
Щодо посилання в апеляційній скарзі на наявність пірамідальної схеми, суд зазначає, що в позовній заяві позивач чітко виокремив, що підстави позову не ґрунтуються на такій діяльності, як використання у господарській діяльності пірамідальних схем. Відтак колегією суддів відхиляються такі доводи апеляційної скарги.
 
                        Окрім того, звертаючись із позовною заявою, позивач не вказував як на підставу недійсності правочину відсутність згоди дружини на його вчиненню, отже ці доводи апеляційної скарги також відхиляються колегією суддів.
 
            Щодо доводів апеляційної скарги в частині анулювання 17 грудня 2019 року ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, колегія зазначає, що таке мало місце згідно розпорядження №2663 Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 17 грудня 2019 року. Вказане не є підставою для визнання недійсним правочину, укладеного 19 лютого 2019 року, а також само по собі не унеможливлює виконання сторонами правочину взятих на себе зобов`язань.
 
Щодо вимог про визнання недійсним з договору доручення №801238 від 19 лютого 2019 року, то такі вимоги позивач кореспондує із підставами для визнання недійсним договору від 19 лютого 2019 року №801238 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, самостійних підстав визнання цього договору недійсним не зазначає. Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
За наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції навів необхідні та основоположні висновки стовно правовідносин сторін та поданого позову, також належним чином є мотивоване рішення суду першої інстанції і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не убачається.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Шкаленком Євгеном Васильовичем , залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 23 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова