КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 756/16715/19                        Головуючий у 1-й інстанції суддя: Белоконна І.В.
 
09 грудня 2020 року                                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 та просила стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на її користь аліменти на навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на навчання у розмірі 2 500 грн., починаючи з 21 грудня 2019 року і до досягнення 23 років за умови продовження навчання. У іншій частині позовних вимог відмовити. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 698,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що не може забезпечити належні умови сину одна, а син не працює та не має змоги працювати.
Зазначає, що відповідач в змозі надавити матеріальну допомогу та сплачував аліменти до повноліття в розмірі 2 362 грн., а у зв`язку з навчанням витрати  ОСОБА_3 значно зросли.
Вказує, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча є здоровою, працездатною особою, працює неофіційно.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14212/2020	
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що на даний момент перебуває у важкому фінансовому положенні, оскільки основного та стабільного заробітку не отримує та не відмовляється від сплати аліментів. Звертає увагу на те, що на його утриманні перебуває сім`я та неповнолітня дочка.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину, якщо він продовжує навчання до досягнення нею двадцяти трьох років, брав до уваги стан здоров`я відповідача та наявність у нього на утриманні малолітньої дитини та вважав за можливе стягувати з відповідача аліменти на навчання в розмірі 2 500 грн. У свою чергу стягнення необхідно проводити на користь ОСОБА_3 , оскільки аліменти спрямовані на його навчання, а син є повнолітньою особою та такою, що має повну цивільну дієздатність.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (а. с. 10).
ОСОБА_3 є студентом денного відділення Львівського торговельно-економічного університету, що підтверджується довідкою № 205 від 10 грудня 2019 року (а. с. 12).
ОСОБА_2 зазначила, що син сторін досяг повноліття та здобуває освіту на денній формі навчання, тому перебуває на утриманні позивача, а тому звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на навчання сина.
Згідно зі статтею ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій встановлено, що син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на денній формі в Львівському торговельно-економічному університеті на платній основі, проживає в гуртожитку.
Встановлено, що сім`я відповідача живе на його дохід та на утриманні ОСОБА_2 перебуває малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 38), офіційно не працевлаштований.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 2 500 грн., починаючи з 21 грудня 2019 року і до досягнення 23 років за умови продовження навчання правильними.
Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не може забезпечити належні умови сину одна, син не працює та не має змоги, а відповідач в змозі надавити матеріальну допомогу не спростовують висновків суду.
Так, не встановлено наявності у відповідача стабільного доходу, перебування на утримані останнього неповнолітньої доньки.
Відповідно до вимог чинного законодавства вказані аліменти стягуються лише за наявності у батьків можливості надавати таку допомогу.
Також, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 , оскільки останній є повнолітнім, проживає окремо від матері в гуртожитку у м. Львів, про що зазначено самим позивачем.
Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий:                                                            В.В. Саліхов

Судді:                                                                        І.М. Вербова

                                                                                  О.В. Шахова