Справа №443/1760/16-а
Провадження №2-а/443/18/20

РІШЕННЯ
іменем України

12 жовтня 2020 року                                                         місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого – судді Сливки С.І.,
з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.,
представника позивача Кудлик В.І.,
представника відповідача Зварич В.Є.,
розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації про визнання рішення не чинним та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом у якому просить: визнати не чинним рішення органу владних повноважень управління праці та соціального захисту населення Жидачівської РДА від 15 вересня 2016 року про визнання ОСОБА_1 такою, що немає права на допомогу при народженні дитини; зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Жидачівської РДА вчинити дії у відповідності до ст. 12 ЗУ «Про допомогу сім`ям з дітьми» та призначити ОСОБА_1 допомогу після народження дитини - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивує тим, що вона, зареєстрована у АДРЕСА_1 . В силу різних життєвих обставин, через відсутність постійного місця праці на території України, вони з чоловіком, ОСОБА_3 , вимушені були поїхати на тимчасові роботи за кордон. Згодом волни легалізували своє становище та на законних підставах тимчасово проживають в Іспанії.
В результаті подружнього життя у них із чоловіком народилась дитина - дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини позивачка не ходила на роботу, не отримувала жодних доходів. Єдиним годувальником у сім`ї був чоловік, який також через економічну кризу, не завжди мав роботу. Після народження дитини необхідно було приїхати на територію України та оформити усі необхідні документи для отримання допомоги після народження дитини. Однак через важке матеріальне становище, відсутність коштів на дорогу вона не мала можливості вчасно звернутись у відповідні державні органи. На початку вересня 2016 року позивач приїхала додому і звернулася до відповідача із заявою про надання матеріальної допомоги після народження дитини. До вказано заяви вона долучила усі необхідні документи для її отримання, а саме : паспорт та свідоцтво про народження дитини, яке було видане міністерством юстиції Іспанії (Апостиль) із належним перекладом та реєстрацією, довідку про те, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, заяву за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.
Однак, згідно повідомлення № 1315 від 15.09.2016 року управління праці та соціального захисту населення відмовило позивачці у виплаті допомоги, вказавши, що вона не має на це права. Проте, у повідомленні не зазначено причин чому позивачка не має права на допомогу. Стверджує, що мала реальної можливості вчасно звернутись до управління праці та соціального захисту населення так, як перебувала в Іспанії, що є дуже далеко від України і на дорогу сюди потрібно було мати значні грошові кошти, яких у неї не було.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.11.2017 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації про визнання рішення нечинним та зобов`язання до вчинення дій, передано за підсудністю до Львівського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року вказану вище справу передано на розгляд до Жидачівського районного суду Львівської області.
На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №300 від 05 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.
Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 10 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадженні із повідомленням сторін.
14.08.2020 року представник відповідача подала відзив на позов, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову, обгрунтовуючи тим, що позивач звернулась із заявою для призначення допомоги при народженні дитини після дванадцяти місяців з дня народження дитини, а також подала заяву довільної форми, чим не дотрималась вимог ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

У судовому засіданні представник позивача Кудлик В.І. позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві.
Представник відповідача Зварич В.Є., у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносин.
ОСОБА_1 14.09.2016 року звернулася до управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації із заявою про виплату допомоги після народження дитини (а.с.60).
До заяви вказаної вище позивачкою було долучено наступні документи: копію паспорта, копію свідоцтва про народження дитини, копію довідки про громадянство, копію довідки про склад сім`ї, копію рахунку.
Згідно реєстру актів громадського стану ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12), та згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України (а.с.14), зареєстрована громадянкою України.
Також, з копії паспорта ОСОБА_6 для виїзду за кордон видно, що остання 27.12.2008 року виїхала за межі України та лише 08.09.2016 року повернулась на територію України (а.с.70).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини 1 статті 13 цього Закону з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII) та іншими законами України.
Статтею 3 Закону № 2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.
Така допомога: призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (статті 4, 5, 10 Закону № 2811-XII), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону.
За приписами ст.11 Закону № 2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. 
Зазначені норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04.02.2009 року).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації 14.09.2016 року, а дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тобто, минуло дванадцять місяців з дня народження дитини.
З 2008 року по 08.09.2016 року позивач перебувала за межами території України. Однак, сам по собі факт перебування за межами території України без надання доказів на підтвердження об`єктивної неможливості звернення до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, не може свідчити про відсутність такої змоги (поважність причин) у позивача. Крім того, ні позивачем, ні її представником не надано доказів того, що ОСОБА_1 вживала будь-яких заходів щодо своєчасного звернення до відповідача із згаданою заявою.
При цьому, позивачка 14.09.2016 року подала заяву довільної форми, а не за встановленою формою, та документи необхідні для призначення допомоги (копію свідоцтва про народження дитини, копію довідки про реєстрацію особи громадянином України) із пропущеним встановленим законодавством строком (більше 12 місяців). 
Рішенням управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 14.09.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні державної допомоги сім`ям з дітьми при народженні дитини (а.с.23,61) та повідомлено позивача про цю відмову повідомленням від 15.09.2016 року № 1315 (а.с.8).
Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення законодавства, суд вважає що позивачка не виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги, а відмова відповідача у призначенні допомоги при народженні дитини з мотивів звернення із заявою пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини та того, що заява за формою не відповідає тій, ка встановлена центральним органом виконавчої влади, є правомірною.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.
Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись  ст.ст.241-246 КАС України, суд - 

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації про визнання рішення нечинним та зобов`язання до вчинення дій – залишити без задоволення.
 Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя С.І. Сливка