КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 серпня 2020 року                                                                                      м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю   ОСОБА_1 та його захисника Ходака В.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Ходака В.В. на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року про притягнення  ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП, 
 
В С Т А Н О В И Л А:
 
Цією постановою  ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 4 (чотири) місяці.
 
Згідно постанови, 13.01.2020 року о 10 год. 20 хв., по просп. Відрадному, 97/3 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Фіат» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами, згідно постанови від 15.04.2019 року ВП №51729217 державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 126 КУпАП. 
 
На дану постанову захисник Ходак В.В., діючи в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.03.2020 року та закрити провадження в справі стосовно ОСОБА_2 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи. 
При цьому зазначає, що відповідно до п.2 ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Тобто за змістом вказаної норми, обмеження боржника у праві керування транспортними засобами застосовується виключно у випадках наявності заборгованості боржника, а у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі скасовуються тимчасові обмеження боржника праві керування транспортними засобами.
Апелянт наголошує, що станом на 01.01.2020 року у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні за №51729217, що підтверджується довідкою-розрахунком долученою до апеляційної скарги.
Отже, оскільки станом на 01.01.2020 року у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість зі сплати аліментів то обмеження, яке встановлено у зв`язку з такою заборгованістю повинно було бути скасовано 01.01.2020 року у зв`язку з погашенням цієї заборгованості, а відтак станом на 13.01.2020 року стосовно ОСОБА_2 не повинно було існувати жодного обмеження щодо керування ним транспортними засобами, проте таке обмеження було знято відповідною постановою лише 21.01.2020 року.
Також апелянт вказує, що ОСОБА_2 не було відомо про існування постанови державного виконавця від 15.04.2019 року ВП №51729217 про встановлення стосовно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, зазначена постанова йому не направлялась, а про її існування він дізнався від працівників поліції при складанні стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 126 КУпАП.
 
Крім цього апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.03.2020 року, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку, оскільки ОСОБА_2 не був присутній при винесенні оскаржуваної постанови та не знав про розгляд даної справи 18.03.2020 року, оскільки за адресою куди направлялись судові повістки - АДРЕСА_1 він не проживає, а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а про існування оскаржуваної постанови судді від 18.03.2020 року він вперше дізнався лише 13.04.2020 року, після отримання її копії в приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва.
 
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді, передбаченого ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, з урахуванням наведених апелянтом обставин, вважає можливим поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.03.2020 року, оскільки пропущений він був з поважних причин.
Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника Ходака В.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 та апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з наступних підстав. 
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
 
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Проте, цих вимог закону дотримано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях  ОСОБА_2  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.
 
Так, за відсутності в матеріалах справи будь-яких пояснень  ОСОБА_2  щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, не маючи підтвердження про належне його повідомлення про час та місце розгляду справи, суддя розглянув справу без участі останнього, у зв`язку з чим  ОСОБА_2 був позбавлений можливості надати свої пояснення та подати докази, що призвело до неповноти з`ясування фактичних обставин справи.
 
Відповідно до вимог ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
 
Зважаючи, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості надати свої пояснення та подати докази в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції приймає до уваги його пояснення, надані під час апеляційного розгляду справи, в яких останній зазначив, що 13.01.2020 року о 10 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Фіат» д.н.з. НОМЕР_1 , на просп. Відрадному, 97/3 в м. Києві був зупинений працівниками поліції, які повідомили йому, що постановою державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Києва від 15.04.2019 року у ВП №51729217 стосовно нього встановлено обмеження у керуванні транспортними засобами до погашення ним заборгованості зі сплати аліментів. Він пояснив поліцейському, що дана інформація не відповідає дійсності, оскільки він в повному обсязі погасив заборгованість по сплаті аліментів, на що поліцейський відповів, що за даними їхньої інформаційної бази він рахується як особа стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами згідно постанови державного виконавця від 15.04.2019 року у ВП №51729217, у зв`язку з чим стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 126 КУпАП. 
Після цього, для з`ясування питання щодо наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів він звернувся до Святошинського РВ ДВС м. Києва, де йому повідомили, що державний виконавець Буряк М.І. звільнилась, а тому не можуть повідомити причини перебування його у реєстрі боржників та надали йому довідку-розрахунок від 21.01.2020 року згідно якої, станом на 01.01.2020 року у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів.  
 
Приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, суддя в оскаржуваному рішенні послався на постанову державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Києва ВП №51729217 від 15.04.2019 року про встановлення тимчасового обмеження стосовно боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами, як на доказ винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.
 
Для перевірки доводів апеляційної скарги, з метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, до Святошинського РВ ДВС м. Києва було направлено запит про надання для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження  №51729217 та забезпечення явки державного виконавця Буряк М.І. для з`ясування обставин встановлення тимчасового обмеження стосовно ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами та його скасування.
Однак,державний виконавець Буряк М.І. до суду не з`явилась, матеріали виконавчого провадження №51729217 до апеляційного суду направлені не були і будь-якої відповіді на запит апеляційного суду зі Святошинського РВ ДВС м. Києва не надходило.
 
Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
 
Склад адміністративного правопорушення це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
 
Так, згідно диспозиції ч.3 ст. 126 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
 
Відповідно до п.2 ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. 
Тобто за змістом вказаної норми, обмеження боржника у праві керування транспортними засобами застосовується виключно у випадках наявності заборгованості боржника, а у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі скасовуються тимчасові обмеження боржника праві керування транспортними засобами.
 
Проте, як вбачається з долученої до апеляційної скарги довідки-розрахунку від 21.01.2020 року, станом на 01.01.2020 року у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні за №51729217, тобто станом на 13.01.2020 року обмеження у праві керування транспортними засобами встановлене постановою державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Києва ВП №51729217 від 15.04.2019 року мало б бути скасовано.
Однак таке обмеження було скасовано лише 21.01.2020 року постановою державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Києва про скасування обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.01.2020 року.    
 
Отже, переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд  приходить до висновку, що ОСОБА_2 був безпідставно притягнутий до відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП, оскільки згідно даних довідки-розрахунку від 21.01.2020 року (а.с. 26) станом на 01.01.2020 року у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні за №51729217, однак з незалежних від нього причин, обмеження у праві керування транспортними засобами, встановлене постановою державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Києва ВП №51729217 від 15.04.2019, не було скасовано, що стало підставою для складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 13.01.2020 року за ч.3 ст. 126 КУпАП.
 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність в діях  ОСОБА_2  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
 
За наведеним, постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року стосовно ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 
                  
П О С Т А Н О В И В:
          
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року стосовно  ОСОБА_2 .
 
Апеляційну скаргу захисника Ходака В.В., подану в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити. 
 
Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 4 (чотири) місяці - скасувати, а провадження в справі стосовно ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.
 
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає. 

                  Суддя 
Київського апеляційного суду                                                            І.М. Сілкова