Ухвала                                                       
 
21 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/19092/17
провадження № 61-7785св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року у складі судді Сегеди О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 27 березня 
2019 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання права на майнові права, визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі недійсними, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання зареєструвати право власності.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 28 серпня 2008 року між ОСОБА_4 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (далі - ТОВ «Грані», товариство, продавець) укладений договір купівлі-продажу майнових прав від 28 серпня 2008 року № 7/МП16/08, за умовами якого товариство зобов`язалося передати ОСОБА_4 об`єкт купівлі-продажу у вигляді новозбудованого майна - місця для паркування легкового транспорту, будівельний № місця для паркування 43, що розташоване в підземному в паркінгу 16-ти поверхової житлової будівлі з підземним паркінгом по АДРЕСА_4, а ОСОБА_4 зобов`язався прийняти об`єкт купівлі-продажу і здійснити оплату на умовах даного Договору.
 
08 вересня 2009 року між ТОВ «Грані» та ОСОБА_4 укладено угоду до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 серпня 2008 року 
№ 7/МП16/08, за умовами якої сторони дійшли згоди про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 28 серпня 2008 року № 7/МП16/08, та домовилися, що оплата у розмірі 62 617,00 грн, сплачена продавцю покупцем згідно з умовами договору купівлі-продажу майнових прав від 28 серпня 
2008 року № 7/МП16/08, зараховується як сплата внеску продавцю покупцем згідно з договором купівлі-продажу майнових прав від 28 серпня 2009 року 
№ 7/МП16/08.
 
28 серпня 2008 року між ТОВ «Грані» та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 74/М16/08, за умовам якого ТОВ «Грані» зобов`язалося передати ОСОБА_4 об`єкт купівлі-продажу у вигляді новозбудованого майна, а саме житлового приміщення загальною площею 102,30 кв. м, будівельний № квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 зобов`язався прийняти об`єкт купівлі-продажу й здійснити оплату на умовах даного договору.
 
08 вересня 2009 року між ТОВ «Грані» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 серпня 2008 року № 74/М16/08, згідно з підпунктом 1.4.2 якої сторони дійшли згоди викласти у новій редакції підпункт 1.4.2 договору, визначивши об`єктом купівлі-продажу новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 
54,12 кв.м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , розташоване на 13 поверсі об`єкту будівництва, а також вказали, що розмір оплати покупця становить 
369 703,00 грн.
 
09 вересня 2009 року між ним ТОВ «Грані» та ОСОБА_4 укладено тристоронню угоду до договору купівлі-продажу майнових прав 
від 28 серпня 2008 року № 74/М16/08, згідно з пунктом 1 якої сторони зазначили, що сума у розмірі 369 703,00 грн (з урахуванням ПДВ), яка була сплачена ОСОБА_4 на рахунок ТОВ «Грані» відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав від 28 серпня 2008 року № 74/М16/08 зараховується як сплата ним внеску на рахунок ТОВ «Грані» відповідно до зазначеного договору. У пункті 2 вказаної угоди сторони зазначили, що у зв`язку з укладанням договору купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009 року № 86/М 16/09 зобов`язання ТОВ «Грані» та ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу майнових прав від 28 серпня 2008 року № 74/М 16/08, які не були виконані станом на дату укладання цієї угоди, виконанню не підлягають.
 
09 вересня 2009 року між ним та ТОВ «Грані» укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 86/М16/09, за умовами якого ТОВ «Грані» зобов`язалося передати йому об`єкт купівлі-продажу у вигляді новозбудованого майна, а саме житлового приміщення загальною площею 54,12 кв. м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , що розташоване на 13 поверсі 16-ти поверхової житлової будівлі по АДРЕСА_4 , та підсобне приміщення площею 2,35 кв. м, будівельний № підсобного приміщення НОМЕР_2 , розташоване на 13 поверсі, а він зобов`язався прийняти об`єкт купівлі-продажу і здійснити оплату на умовах даного договору.
 
27 липня 2011 року між ним та ТОВ «Грані» укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009 року № 86/М 16/09, згідно з пунктом 1 якої сторони дійшли згоди викласти у новій редакції абзац 3 пункту 1.4 договору, визначивши об`єктом купівлі-продажу новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 60,2 кв. м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , що розташоване на 13 поверсі, та підсобне приміщення НОМЕР_2, розташоване на 13 поверсі об`єкту будівництва.
 
Відповідно до пункту 2 додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009 року № 86/М 16/09, сторони дійшли згоди про внесення змін до умов договору, визначивши, що плановий строк закінчення будівництва об`єкта будівництва та введення в експлуатацію: 3 квартал 2011 року.
 
Згідно з пунктом 3 додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009 року № 86/М 16/09, сторони погодили збільшення розміру його оплати за договором до 414 183,00 грн (з урахуванням ПДВ).
 
Відповідно до пункту 4 додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009 року №86/М 16/09 сторони внесли зміни до пункту 4.4. договору, зазначивши, що оплата вартості об`єкту купівлі-продажу за договором здійснюється ним шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ТОВ «Грані» згідно з графіком сплати внесків; сума платежу у розмірі 377 703,00 грн - сплачена; сума платежу у розмірі 36 480,00 грн повинна бути сплачена до
27 липня 2011 року».
 
Згідно з квитанцією від 27 липня 2011 року № 23, він сплатив на поточний рахунок ТОВ «Грані» грошові кошти розмірі 36 480,00 грн за придбання майнових прав за договором від 09 вересня 2009 року № 86/М16/09.
 
У свою чергу, ОСОБА_4 сплатив на поточний рахунок ТОВ «Грані»:
            - 62 617,00 грн за придбання майнових прав відповідно до договору 
від 28 серпня 2008 року № МП16/08, що підтверджується квитанціями 
від 03 вересня 2008 року № 375439 та від 16 грудня 2008 року № ПН17263Р 
            - 307 086,00 грн за придбання майнових прав відповідно до договору 
від 28 серпня 2008 року № 74/М16/08, що підтверджується квитанціями: 
від 28 серпня 2008 року №44, від 29 серпня 2008 року № 373352, від 01 вересня 2008 року № 373946, від 02 вересня 2008 року № 374808, від 11 грудня 2008 року № ПН15723Р, від 12 грудня 2008 року № ПН16060Р. Переказ грошових коштів у загальній сумі 307 086, 00 грн., оплачених ОСОБА_4 на рахунок ТОВ «Грані» також підтверджується карткою рахунку: 6811 від 17 червня 
2009 року.
 
Позивач зазначив, що оскільки згідно з положеннями угоди від 09 вересня 
2009 року до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 серпня 2008 року № 74/М16/08, сторони дійшли згоди про те, що сума у розмірі 369 703,00 грн, яка була сплачена ОСОБА_4 на рахунок ТОВ «Грані» зараховується як сплата ним внеску ТОВ «Грані» відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009 року № 86/М16/09, то він вважається таким, що сплатив повністю вартість майнових прав відповідно до договору 
від 09 вересня 2009 року № 86/М16/09, а тому набув безумовні майнові права відповідне новозбудоване майно відповідно до пункту 1.4. договору купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009 року № 86/М16/09.
 
Однак, ТОВ «Грані» не виконало своїхзобов`язань за договором, не підписало з ним акти приймання-передачі вказаних вище об`єктів купівлі-продажу.
 
Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради 
від 07 грудня 2016 року № 584/01-06, об`єкту будівництва було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_4 .
 
У подальшому, ухвалою Господарського суду Одеської області від 08 грудня 2016 року у справі № 916/2528/16 за заявою ПАТ «Порто-Франко» порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Грані» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07 лютого 2017 року у справі № 916/2528/16 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «Грані».
 
Постановою Господарського суду Одеської області від 02 березня 2017 року у справі № 916/2528/16 припинено процедуру розпорядження майном ТОВ «Грані» та повноваження розпорядника майна; визнано ТОВ «Грані`банкрутом; відкрито строком на дванадцять місяців ліквідаційну процедуру ТОВ «Грані», відповідно до статей 37-48 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; призначено ліквідатором ТОВ «Грані»; скасовано арешт, накладений на майно ТОВ «Грані», визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника; звільнено керівника ТОВ «Грані», з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припинено повноваження власника (власників) майна банкрута; зобов`язано посадових осіб ТОВ «Грані» протягом п`ятнадцяти днів передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. 
 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 грудня 2017 року у справі № 916/2528/16 затверджено звіт ліквідатора; затверджено ліквідаційний баланс ТОВ «Грані»; припинено юридичну особу ТОВ «Грані»; припинено повноваження ліквідатора банкрута; провадження у справі припинено.
 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Грані» було припинено 29 грудня 2017 року.
 
Зі змісту листа ліквідатора ТОВ «Грані» арбітражного керуючого Колмикової Т. О. від 12 грудня 2017 року № 02-01/982, убачається, що майнові права на об`єкти купівлі-продажу за договором купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009 року № 86/М16/09 та вказане новозбудоване майно до складу ліквідаційної маси не включено.
 
Зазначив, що 25 січня 2018 року з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, йому стало відомо, що 
21 березня 2017 року державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М. М., на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 06 грудня 2016 року № 86н/М16/16, укладеного між ТОВ «Грані» та ОСОБА_2 , та акту приймання-передачі квартири від 07 грудня 2016 року, підписаного ТОВ «Грані» та ОСОБА_2 , прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34411920 від 23 березня 2017 року та проведено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру      АДРЕСА_5 . 
 
Посилаючись на те, що ТОВ «Грані», упорушення умов договору договору 
від 09 вересня 2009року №86/М 16/09, незаконно продало   ОСОБА_2 майнові права на новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 60,2 кв. м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , розташоване на 13 поверсі 
16-ти поверхової житлової будівлі по              АДРЕСА_4 , позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати за ним майнові права на об`єкт купівлі-продажу за договором купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009 року 
№ 86/М 16/09 на новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 60,2 кв. м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , розташоване на 13 поверсі, та на підсобне приміщення НОМЕР_2, розташоване на 13 поверсі 16-ти поверхової житлової будівлі по               АДРЕСА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 60,2 кв. м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , розташоване на 13 поверсі, та підсобне приміщення НОМЕР_2, розташоване на 13 поверсі 16-ти поверхової житлової будівлі по             АДРЕСА_4 ; визнати недійсними договір купівлі-продажу майнових прав 
від 06 грудня 2016 року № 86н/М 16/16, укладений між ТОВ «Грані» та   ОСОБА_2 , та акт приймання-передачі квартири від 07 грудня 20І6 року 
№ б/н, укладений між ТОВ «Грані» та   ОСОБА_2 ; скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34411920 від 23 березня 2017 року, яке стало підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою:   АДРЕСА_9 ; зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 60,2 кв. м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , розташоване на 13 поверсі,             АДРЕСА_8 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 06 грудня 
2016 року № 86н/М16/16, укладений між ТОВ «Грані» та ОСОБА_2 .
 
Визнано недійсним акт приймання-передачі квартири від 07 грудня 2016 року 
№ б/н укладений між ТОВ «Грані» та ОСОБА_2 .
 
Скасовано рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М. М. від 23 березня 2017 року, індексний номер: 34411920, яке стало підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - квартиру 
 АДРЕСА_9 .
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на новозбудоване майно - житлове приміщення, загальною площею 60,2 кв. м, будівельний номер квартир - НОМЕР_1 (новий номер НОМЕР_1 ), що розташоване на 13 поверсі шістнадцятиповерхової житлової будівлі по АДРЕСА_4 ).
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на новозбудоване майно - підсобне приміщення № НОМЕР_2, що розташоване на 13 поверсі шістнадцятиповерхової житлової будівлі по АДРЕСА_4 .
 
Зобов`язано Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на новозбудоване майно - на житлове приміщення, загальною площею 60,2 кв. м, будівельний номер квартир - НОМЕР_1 (новий номер НОМЕР_1 ), та підсобне приміщення № НОМЕР_2, що розташовані на 13 поверсі шістнадцятиповерхової житлової будівлі по АДРЕСА_4.
 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що позивач належним чином виконав зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2009року №86/М 16/09, та став власником майнових прав на новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 60,2 кв. м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , розташоване на 13 поверсі, та на підсобне приміщення № НОМЕР_2, розташоване на 13 поверсі 16-ти поверхової житлової будівлі по               АДРЕСА_6 . Оскільки після введення 16-ти поверхового житлового будинку по АДРЕСА_4 , в експлуатацію, ТОВ «Грані» не виконало зобов`язань з передачі ОСОБА_1 у власність спірної квартири за актом приймання-передачі в експлуатацію, та припинило свою діяльність, то наявні визначені законом підстави для захисту майнових прав позивача на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у спосіб, передбачений статтею 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). При цьому судове рішення про захист порушеного права та визнання за позивачем права власності на спірне майно є підставою для реєстрації такого права. 
 
Оскільки при укладенні між ОСОБА_2 та ТОВ «Грані» договору купівлі-продажу майнових прав від 06 грудня 2016 року № 86/М 16/09, з додатком № 1 до нього, товариство порушило права позивача, як власника майнових прав на об'єкт купівлі-продажу у вигляді новозбудованого майна, а саме житлового приміщення загальною площею 60,2 кв. м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , що розташоване на 13 поверсі 16-ти поверхової житлової будівлі по АДРЕСА_4 , суд вважав обгрунтованими вимоги позивача про визнання недійсними, на підставі положень статті 203 ЦК України, договору купівлі-продажу майнових прав від 06 грудня 2016 року № 86/М 16/09, з додатком № 1 до нього, та акта приймання-передачі від 07 грудня 2016 року, укладених між ТОВ «Грані» та ОСОБА_2 . 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 березня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
 
Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі 
 
У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якій вона просила скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 березня 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди першої та апеляційної інстанції не встановили дійсного характеру спірних правовідносин сторін, зокрема не надали належної оцінки тому, що за змістом договору про співробітництво від 20 грудня 2006 року, укладеного між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ТОВ «Грані», зі змінами, предметом якого є співробітництво сторін з реалізації програми з проектування та будівництва двосекційного вісімнадцятиповерхового житлового будинку площею 12 930,2 кв. м з вбудовано-прибудованими приміщеннями площею 
582,2 кв. м і підземним паркінгом на 141 машиномісце, 6-8-10 поверховими офісними будовами площею 6 316,52 кв. м, п'ятиповерхового паркінгу на 300 машиномісць, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 з інженерними мережами, жодна із сторін зазначеного договору не мала права без письмової згоди іншої сторони передавати свої права та обов`язки за договором іншим особам, відчужувати зазначений об`єкт або права на нього, передавати об'єкт або права нього як внесок до статутного капіталу юридичної особи, передавати їх у спільну діяльність або іпотеку до остаточного виконання всіх зобов'язань за договором, введення об'єкту в експлуатацію і передачі його ТОВ «Грані». Наведене також дає підстави для висновку, що до здачі об`єкту в експлуатацію, тобто до 14 листопада 2016 року, власником всього об`єкту і майнових прав на нього у цілому і частками було саме Управління капітального будівництва Одеської міської ради, прав та інтересів якого стосуються оскаржувані судові рішення, та яке не було залучене до участі у справі. Зважаючи на те, що ТОВ «Грані» відчужило майнові права на користь  ОСОБА_4 , а згодом -  ОСОБА_1 , фактично не маючи відповідних правомочностей, оскільки до 14 вересня 2016 року не було власником майнових прав на новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 
60,2 кв. м, будівельний № квартири НОМЕР_1 , що розташоване на 13 поверсі 16-ти поверхової житлової будівлі по  АДРЕСА_4 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку, що позивач є власником майнових прав на спірну квартиру. 
 
Оскільки за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, за умов того, що, по-перше, особа є власником майна, але її право право оспорюється або не визнається іншою особою, а по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності, суди неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 392 ЦК України, ураховуючи, що ОСОБА_1 не був власником спірного нерухомого майна та відсутній факт втрати ним документу, який засвідчує його право власності на спірну квартиру. Суди також не обгрунтували задоволення вимог позивача про визнання за ним права власності на підсобне приміщення № НОМЕР_2 , розташоване на 13 поверсі 16-ти поверхової житлової будівлі по АДРЕСА_4, тоді як зазначене приміщення не належить ОСОБА_2 , а відповідно і право ОСОБА_1 на нього нею не оспорюється. 
 
Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд необгрунтовано відмовив у задоволенні її клопотань про приєднання до матеріалів справи копії відповіді Управління капітального будівництва Одеської міської ради від 11 березня 2019 року № 02-04/445, та зупинення провадження у справі до вирішення справи № 521/21062/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ТОВ «Грані» про визнання договору купівлі-продажу майнових прав недійсним, третя особа - Управління капітального будівництва Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, що призвело до неповного з`ясування ним обставин у зазначеній справі.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 344/16879/15-ц (провадження № 61-18235св18)за позовом ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Екватор-ІФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перко», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд», про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Перко» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року, з підстав наявності виключної правової проблеми та необхідності формування єдиної правозастосовної практики при вирішенні спорів про визнання права власності на новостворене майно, а також необхідності відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15.
 
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6?318цс15 та від 18 листопада 2015 року № 6-1858цс15 зазначено, що визнання у судовому порядку права власності на новостворене майно за позовом, заявленим до будівельної компанії, суперечить вимогам статей 15, 331 ЦК України. Зазначені положення закону не передбачають можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду. Також зазначено, що майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва не існує на момент спору, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.
 
Наведені вище висновки Верховного Суду України свідчать про існування виключної правової проблеми, оскільки ними унеможливлено захист невизнаних та оспорюваних (а не лише порушених) прав, що є об`єктами цивільного права, й такі висновки не узгоджуються з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статей 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справедливий судовий розгляд та право на ефективний засіб юридичного захисту).
 
Натомість, за аналогічних фактичних обставин і тотожних правовідносин в інших постановах Верховний Суд України дійшов висновку про необхідність захисту прав позивачів.Так, у постановах від 12 листопада 2014 року 
№ 6-129цс14 та від 10 лютого 2016 року № 6-2124цс15 у справах за позовами про визнання права власності на новостворене нерухоме майно Верховний Суд України зазначав, що захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року справа № 761/20612/15-ц (провадження № 61-32558св18), спір в якій виник у подібних правовідносинах, була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступлення від правових висновків Верховного Суду України з метою формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі 
№ 761/20612/15-ц (провадження №14-39цс19) погодилась із думкою Касаційного цивільного суду про те, що майнові права є речовим правом (стаття 190 ЦК України) і захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків Верховного Суду України, зазначивши, що фактичні обставини та позовні вимоги у справах є різними.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року справа № 522/1213/18 (провадження № 61-1213св19), спір в якій виник у подібних правовідносинах, була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми.
 
Велика Палата ВерховногоСуду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі 
№ 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), дійшовши висновку про недоведеність позивачкою наявності у неї майнового права на спірне новостворене майно, вважала відсутніми підстави для розгляду питання про наявність чи відсутність виключної правової проблеми, у тому числі, в контексті застосування положень статті 392 ЦК України - щодо захисту інтересів позивачки шляхом визнання права власності на спірне майно.
 
В окремій думці на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 судді вважали, що Велика Палата не надала відповіді на питання, поставлені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року, якою справа була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у спорах про захист у певний спосіб майнових прав, які не визнаються.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 344/16879/15-ц (провадження № 61-18235св18) за позовом  ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Екватор-ІФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перко», третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд», про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ТОВ «Перко» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 
2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року, з підстав, необхідності відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі 
№ 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, в контексті застосування положень статті 392 ЦК України - щодо захисту інтересів позивачки шляхом визнання права власності на спірне майно.
 
У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 344/16879/15-ц(провадження № 61-18235св18), оскільки вирішення спору, крім іншого, залежить від правильності застосування положень статті 392 ЦК України - щодо захисту інтересів позивача шляхом визнання права власності на новостворене майно.
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Ураховуючи наведене, колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 344/16879/15-ц (провадження 
№ 14-31цс20).
 
Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 521/19092/17 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання права на майнові права, визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі недійсними, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання зареєструвати право власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 березня 2019 року, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 
№ 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) за позовом  ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Екватор-ІФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перко», третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд», про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ТОВ «Перко» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною, і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            О. В. Ступак
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков 
С. О. Погрібний
Г. І. Усик 
                                                                            В. В. Яремко